Stalinismen kastar masken. Utrensningen i ... - Marxistarkiv
Stalinismen kastar masken. Utrensningen i ... - Marxistarkiv
Stalinismen kastar masken. Utrensningen i ... - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
35<br />
en fristad i Sovjetunionen. Efter att ha dömts till långvarigt tvångsarbete som tysk spion<br />
anpassade han sig så väl efter sina kriminella kamraters brutala vanor att han skaffade sig<br />
själv det ”behagliga” arbetet att avlägsna liken efter dem som dött i lägret. Dessa gjorde man<br />
sig av med på ett lättvindigt sätt. Lägret låg långt norrut i den bergiga Komirepubliken nära en<br />
flod, som var tillfrusen större delen av året. Kropparna stjälptes helt enkelt över i en särskilt<br />
konstruerad isränna. De gled ner till den frusna floden, där de låg kvar tills vårfloden kom och<br />
sköljde bort dem. Efter avslutandet av den tysk-ryska pakten överlämnades Torgler till<br />
Gestapo och placerades i en särskild bataljon för politiskt misstänkta, med vilken han dödades<br />
på slagfältet.<br />
Dödligheten i lägren var enligt alla beräkningar mycket hög, vilket kunde väntas med tanke på<br />
de hårda villkoren. Organisationen var bristfällig, och mattillförseln var inte alltid regelbunden.<br />
Nästan alla som återvände från lägren visade tecken på att ha haft svår skörbjugg. Det<br />
skulle inte vara oriktigt att påstå att på två å tre år minskades en fångavdelning med hälften<br />
genom dödsfall.<br />
Alla var ense om att praktiskt taget inga frigivningar från lägren förekom under Jezjovperioden<br />
från 1937 till 1939. De som hade fullgjort sitt straff erhöll helt enkelt en tilläggsdom<br />
på fem år eller skickades tillbaka till sin hemstads rannsakningsfängelse, där de ånyo<br />
förhördes och erkände nya brott, för vilka de dömdes till vidare tvångsarbete. När betydelsefulla<br />
arbeten såsom kanalerna vid Vita havet och mellan Moskva och Volga hade fullbordats<br />
frigavs i förtid tusentals eller tiotusentals fångar, och somliga av dem dekorerades och deras<br />
insatser prisades i tidningarna. Det var emellertid nästan uteslutande kriminalfångar som blev<br />
föremål för sådana amnestier och erkännanden.<br />
Före Jezjovperioden var det brukligt att de fångar, även bland de politiska, som uppfyllde sina<br />
normer efterskänktes en del av sitt straff. Varje år, under vilket normerna uppfylldes, räknades<br />
som två eller t. o. m. tre år. Resultatet var att ett jämförelsevis stort antal fångar frigavs i förtid.<br />
Under Jezjovperioden upphörde denna praxis fullständigt. Efter Berias utnämning, när<br />
arresteringsvågen började avta, frigavs dock många fångar från arbetslägren helt oberoende av<br />
straffens längd. Vi känner till ett stort antal forskare och vetenskapsmän som frigavs under<br />
denna period. Några av dem återfick sina gamla platser.<br />
Vår kunskap om straffängelserna har vi också skaffat oss på indirekta vägar. Behandlingen av<br />
fångarna sades vara något bättre i dessa än i rannsakningsfängelserna efter en fånges bekännelse.<br />
De politiska fångarna koncentrerades till några större landsortsfängelser, de s. k. politisolatorerna.<br />
En av de viktigaste av dessa var ett tidigare kloster på Solovkyön i Vita havet. Ett<br />
envist rykte som cirkulerade bland fångarna förefaller värt att omnämna. Det gick ut på att s.<br />
k. numrerade fångar hölls inspärrade i Solovkyfängelset och andra ”politisolatorer”. Man sade<br />
att fångarna där endast hade haft ett nummer och att deras namn var okända t. o. m. för<br />
fängelseguvernören. Det gick ihärdiga rykten om att bland dessa fanns många politiska<br />
personligheter som officiellt dömts till döden, och många vilkas namn hade intagit en<br />
framskjuten plats under uppvisningsrättegångarna och vilkas avrättning officiellt tillkännagivits.<br />
Vi har erhållit en förstahandsupplysning om att en person, medan han höll på att<br />
övertalas att avlägga en bekännelse, konfronterades med en bekant, vars avrättning hade<br />
kungjorts. Vi kan inte ytterligare uttala oss om sanningshalten i ryktena om de numrerade<br />
fångarna.<br />
Fram till Jezjovperioden spelade den s. k. frivilliga bostadsförflyttningen en viss roll i<br />
systemet vid sidan av fängelser och koncentrationsläger. I synnerhet bönder blev föremål för<br />
denna i samband med likvideringen av kulakerna, som ofta deporterades med sina familjer.<br />
Under Jezjovperioden blev denna jämförelsevis milda form av bestraffning, som innebar att<br />
människor anvisades hem och arbete i en avlägsen trakt, sällsyntare. Men som tidigare