Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
13<br />
– Varför stannade ni kvar? (Nu väntade de talrika åhörarna, som hade samlats för att åhöra<br />
denna underliga duell, något verkligt intressant. Kanske skulle han säga att han tyckte om det<br />
kinesiska folket och att han stannat kvar för att reparera litet av de skador hans landsmän<br />
förorsakat.)<br />
– Jag har ett bra hus. Jag får bättre lön än de kinesiska ingenjörerna därför att jag är<br />
skickligare. Varför skulle jag inte stanna? (åhörarna verkade förvånade men ingen blev arg<br />
över detta rätt utmanande svar. En del skakade på huvudet men man skaffade fram mer<br />
pappersbitar, baksidor av kuvert och paketomslag och förhöret fortsatte.)<br />
– Vad tänker japanska arbetare och bönder om <strong>Kina</strong>?<br />
– Jag vet inte. Jag är inte arbetare. Jag är ingenjör. Antagligen tänker de inget alls.<br />
– Vad tycker ni om de kinesiska arbetarna?<br />
– De arbetar mycket bra.<br />
Och så fortsatte det. Efteråt var golvet fullt med pappersbitar fullklottrade med bokstavstecken<br />
som arméflickan skrivit. Det var omöjligt att få ett mänskligt svar av mannen. Inget av<br />
hans svar gav någon antydan om att han tänkte på något annat än sitt hus, god mat och att han<br />
fick större lön än kineserna, vilket han tydligen ansåg vara i sin ordning därför att han var en<br />
skicklig textilingenjör. Det överraskande var att det inte fanns ett spår fientlighet från någon i<br />
åhörargruppen och att japanen tog det som en självklar sak. Men han verkade lättad när<br />
utfrågningen var över och han kunde gömma sig bakom en teknisk handbok. Bomullsmannen<br />
ryckte på axlarna när jag uttryckte min förvåning över flickans hållning och de andra<br />
passagerarnas tolerans.<br />
– Vår regering lägger stor vikt vid internationalism, sade han. Till och med under kriget var en<br />
av huvudinstruktionerna för våra trupper att de inte fick behandla krigsfångar illa. Vi försökte<br />
vinna dem över till oss genom vänlighet och korrekt uppförande. Den här typen verkar hopplös<br />
men han är antagligen en bra ingenjör och vi behöver ingenjörer. Han måste vara ofarlig<br />
ur säkerhetssynpunkt, annars skulle han inte få resa omkring så här. En del av de japanska<br />
överklassingenjörerna och intellektuella tycks vara omänskliga ifråga om vanliga känslor men<br />
deras arbetare och bönder är goda människor som tänker och talar precis som våra egna när de<br />
ser att de behandlas som mänskliga varelser. Om den här typen var en av våra egna ingenjörer<br />
med samma inställning skulle han antagligen få, gå på en kurs i något omskolningsinstitut och<br />
skulle komma tillbaka med en helt förändrad syn på sina medmänniskor.<br />
Med undantag av japanen var alla de andra passagerarna i vår vagn som en stor familj på<br />
picknick. Vi besökte varandras kupéer, smakade på varandras mat och dryck, sjöng många<br />
sånger och hade ingående och invecklade diskussioner om internationella affärer. De som inte<br />
utgjorde kärnan i vår grupp stod runtomkring och lyssnade, så många som möjligt trängde sig<br />
in i kupén medan de andra stod i korridoren. Det var den gladaste och intressantaste tågresa<br />
jag gjort över huvud taget, och jag var nästan ledsen när högtalaren tidigt en morgon talade<br />
om att vi närmade oss Peking och upprepade de vanliga råden att inte glömma något bagage,<br />
att ha biljetter och pass klara, att inte hoppa av tåget förrän det stannat. Slutligen hoppades<br />
rösten i högtalaren att alla haft en angenäm resa och bad dem som hade förslag eller kritik att<br />
komma med att skriva ut dem och lägga dem i en för ändamålet avsedd låda som fanns i slutet<br />
på varje vagn. Sedan jag uttryckt mitt helhjärtade beröm för tåget, dess vänliga, perfekta<br />
service och dess punktlighet sade arméflickan:<br />
– Skriv inget om våra tåg förrän ni har sett kvinnornas tåg som går ner till Tientsin från