Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Vändpunkt i Kina - Marxistarkiv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
9<br />
hade tjocka lager av sot, golven var fulla av smuts, toaletterna fungerade aldrig, det fanns inte<br />
något vatten att tvätta sig med. Tåget mellan Shamchun och Canton var skinande rent.<br />
Konduktörerna såg inte efter drickspengar utan efter gamlingar eller kvinnor med barn som<br />
behövde hjälp. Om en passagerare kastade jordnötskal eller papper på golvet fick han en<br />
vänlig förmaning av konduktören. Han pekade på ett stort plakat som uppmanade passagerarna<br />
att inte spotta eller smutsa ner på golvet. Passagerarna såg vanligen skamsna ut,<br />
antingen för att de inte kunde läsa eller för att de varit oordentliga. De skyndade sig att plocka<br />
upp skräpet. Högtalare gav goda råd varje gång tåget närmade sig en station. ”Har du biljetten<br />
klar, kamrat? Är du säker på att du inte har glömt något på tåget?”<br />
I varje kupé fanns stora affischer som hyllade världsfreds-rörelsen och anslag som påminde<br />
passagerarna om vad <strong>Kina</strong> hade lidit under det japanska angreppet.<br />
I byarna längs järnvägen och i Canton exploderade fyrverkeripjäserna lika bullersamt och<br />
talrikt som i Hongkong. Alla, från barn till stadgade äldre gentlemän med runda sidenmössor<br />
och gråa, stretande skägg, tände på smällare och kastade dem glatt upp i luften. (En vecka<br />
senare läste jag i västerländska pressreportage att nyåret hade firats i Hongkong men inte i<br />
Kinesiska folkrepubliken, därför att ingen där hade pengar till fyrverkeripjäser.)<br />
Tågresan från Canton till Peking var så angenäm och järnvägsbyggena så iögonfallande att<br />
järnvägarna blev mitt första studieobjekt då jag kom till det nya <strong>Kina</strong>. Järnvägen Canton–<br />
Peking hade inte använts på tretton år när Folkregeringen öppnade trafiken på sträckan<br />
nyårsdagen 1950, precis fyra månader efter det Chiang Kai-sheks trupper gav sig i Canton.<br />
Hundratals miles av linjen hade varit uppbrutna, rälsen hade japanerna tagit och syllarna hade<br />
bönderna använt till ved. Varje bro på den 1.500 miles långa sträckan mellan Canton och<br />
Peking var förstörd, signalutrustningen hade avlägsnats och gömts av gerillastyrkor, som för<br />
länge sedan försvunnit från trakten. Banvallen över vilken tåget nu rullade så jämnt hade<br />
plöjts upp längs hundratals miles och besåtts.<br />
Det var svårt att fatta allt detta i en kupé som dammades en gång i timmen av en städerska och<br />
där korridorerna svabbades varannan timme. Te, kaffe, varm mjölk eller choklad serverades i<br />
kupén och utmärkta måltider i en restaurangvagn, där ölet i glaset inte krusades ens när tåget<br />
rusade med 90 kilometers hastighet mot Peking. Men man +behövde bara se ut på de nya<br />
banvallarna, på de nybyggda broarna och de snygga nya stationshusen för att förstå att denna<br />
perfekta service var resultatet av enorma mänskliga ansträngningar. Folkets befrielsearmé<br />
(FBA) jagade Chiang Kai-shek söderut längs Peking–Cantonjärnvägen och ordförande Mao<br />
Tse-tung myntade slagordet: ”Där FBA går fram måste tågen gå”. FBA satte upp en egen<br />
järnvägskår som arbetade under järnvägsministeriets ledning tillsammans med de civila<br />
järnvägsarbetarna. Under kriget mot japanerna hade de specialiserat sig på att förstöra<br />
järnvägar, att sabotera trafiken, spränga broar i luften och transportera bort material. Då<br />
Befrielsearmén sopat landet rent från Kuomintangarméer måste järnvägsarbetarna helt ändra<br />
taktik. De måste bygga upp vad japanerna, Kuomintang och de själva förstört under de föregående<br />
tretton åren.<br />
Efter min järnvägsresa mellan Canton och Peking har jag sett en dokumentärfilm som delvis<br />
förklarar miraklet med linjens iståndsättande. Då FBA svepte söderut fick den genast<br />
böndernas stöd. Den reducerade till att börja med arrenden och skatter. Soldaterna behandlade<br />
bönderna artigt, betalade för mat och slitage av allt de lånade, förklarade den politik som<br />
Maos parti förde. De vann förtroende hos bönderna, som aldrig hade hört talas om sådana<br />
soldater så länge de kunde minnas och som de äldsta legenderna aldrig berättade om.