Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
figurera i pressen. Tyskarna påstodo sig ha nått fram dit; åtminstone hade ett av deras<br />
stridsvagnsförband nått fram till eller mycket nära staden. Det var under den veckan folk<br />
började känna sig illa till mods i Moskva, fastän ryssarna aldrig talade om Vjazma.<br />
98<br />
Vi foro med full fart utåt Mozjaiskvägen, en underbar väg, bred och jämn som en biljardskiva.<br />
Bilen skakade inte det minsta, utan jag kunde hela tiden sitta och göra mina anteckningar utan<br />
att pennan hoppade en enda gång. Och jag tänkte att denna väg skulle vara alldeles för bra,<br />
om tyskarna åter komme nära Vjazma ... Luften klarnade, mellan stora vita cumulusmoln vidgade<br />
sig klara blåa strimmor. Och på båda sidor om vägen sträckte sig det vida ryska<br />
landskapet, mestadels med en skog några kilometer på sidan eller framför oss. Nära Moskva<br />
hade vi farit förbi ett antal sommarvillor och därefter flera byar. Men detta var ej någon rik<br />
eller tätt befolkad del av landet; stundom sago vi på flera kilometer inga tecken till bebyggelse<br />
utom några gråa halmtäckta hyddor ett stycke från vägen. Eller också gick färden genom en<br />
skog — och ej långt från Moskva var det en som måste ha sträckt sig över femton till<br />
tjugufem kilometer — ett utmärkt hinder, föreställer jag mig.<br />
Trafiken på landsvägen var ganska livlig. Armélastbilar i stort antal gingo i båda riktningarna,<br />
och vi mötte även några bondkärror, dragna av hästar med gammaldags seldon, som kördes av<br />
skäggiga bondgubbar. De voro på väg till Moskva med trädgårdsprodukter. Då och då foto vi<br />
om en tank på väg mot fronten, eller några traktorer på väg till Moskva. Höllo dessa på att<br />
evakueras från ”den brända jordens” områden?<br />
Vi hade en ung arméchaufför med vackra drag, oklanderliga vita tänder och kraftig skäggstubb<br />
— den påminde mig om stackars gamle Oleander, arméchauffören som körde mig och<br />
Richard Mowrer från Barcelona till Madrid under vintern 1937 och jämt talade om sin familj<br />
som var kvar i Sevilla. Oleander — som Richard av någon oförklarlig anledning kallade<br />
honom — rakade sig också sällan. Vad hade det månne blivit av honom? ... Andrej Pavlovitj<br />
var också orakad ... Fastän han såg så ung ut visade det sig att han var trettiofem år. Sedan den<br />
22 juni, då <strong>krig</strong>et bröt ut, hade han kört armébilar och ”hade sett en hel del”, som han sade.<br />
Men han hade tio års erfarenhet i yrket och talade sakkunnigt och entusiastiskt om bilar.<br />
Sovjet har väckt ryssarnas intresse för maskiner och motorer ... I jämförelse med Andrej<br />
Pavlovitj var den stackars Oleander en dålig chaufför, en eländig klåpare. Det var en väldig<br />
skillnad mellan Spanien och <strong>Ryssland</strong>. Andrej Pavlovitj talade med stor svada om sin hustru<br />
och sina två små gossar, vilka han i början av <strong>krig</strong>et hade skickat ut på landet — till ett<br />
kollektiv nära Ryazan. Låter man en ryss tala om barn så slutar han aldrig. Jag vet nu allt om<br />
den åttaårige Vanja och om Petja, som är tre och ett halvt år — det var med oändlig ömhet<br />
som fadern sade: ”Ett lustigt litet pyre.” Vad dessa människor måtte avsky Hitler ...<br />
Andrej Pavlovitj hade nyligen varit i Leningrad. ”Vilken vacker stad”, sade han. ”Har ni varit<br />
där?” Jag sade att jag hade varit där för många år sedan. ”Vilken praktfull, majestätisk syn är<br />
inte floden. Jag lämnade staden för jämnt en vecka sedan; livet gick då sin gilla gång alldeles<br />
som i Moskva.” — ”Var det inga bombanfall?” — ”En eller två små räder; inte mycket att tala<br />
om.” Så talade han om Sommarträdgården, och jag frågade om de träd som under<br />
revolutionens tidigare år planterades på det stora paradfältet Marsovo Pole nu voro riktigt<br />
stora. Och så talade han om butikerna vid Nevskij Prospekt och om de stora biograferna ...<br />
”Nej, de kommer aldrig att uppge Leningrad”, sade han med övertygelse.<br />
Vi foro om ett antal stora höbilar, förda av mongoliska soldater.<br />
”Vad är det för några?” frågade jag.<br />
”Asiater, mongoler”, sade han. ”Tyskarna inbillar sig att de bara har ryssarna att slåss mot,