Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
8<br />
JULI<br />
Första delen<br />
Torsdagen den 3 juli. Ombord på aeroplanet på färd norrut.<br />
Äntligen på väg. De två sista dagarna i London voro mycket påfrestande. I förrgår natt sov jag<br />
knappast en blund, och hela dagen i går kände jag mig tämligen nedslagen. Tanken på att<br />
lämna London hade plötsligt blivit mig motbjudande, och mina bekanta gjorde mig nervös<br />
med sina 'kvickheter': ”Bäst, att du raskar på, eljest hinner Hitler före dig”, eller: ”Du kommer<br />
att kunna skriva om 'Moskvas sista dagar'.” Det ser faktiskt ut, som om tyskarna skulle ha<br />
hunnit översvämma största delen av de ”återerövrade” ryska områdena — Litauen, Lettland<br />
och östra Polen och närma sig Minsk mitt inne i <strong>Ryssland</strong>. Men ännu ha de en bit kvar, innan<br />
de komma fram till Moskva.<br />
Gårdagens motigheter gjorde det hela ännu värre. När jag kom till Home Office, varifrån vårt<br />
sällskap skulle starta, fick jag veta, att det var något, som inte gick i lås. Där funnas två gamla<br />
överstar; den ene av dem hade en brandspruta med sig. De äro medlemmar av militärdelegationen.<br />
Den ene reser ut som expert på brandskydd, den andre som expert på skyddsrum. Vi<br />
fingo tillsägelse att komma tillbaka klockan 10, men då meddelade man oss, utan angivande<br />
av skäl, att avfärden blivit uppskjuten. Jag kände något liknande lättnad vid tanken på, att hela<br />
resan kanske skulle bli inställd, men det kunde naturligtvis inte ske, om inte ryssarna stodo<br />
inför sammanbrottet. Och det skulle ju ha varit ett väl högt pris att betala för nöjet att få<br />
stanna kvar i London.<br />
När jag från översta våningen i Reuterbyggnaden kastade en blick på St. Paulskatedralen och<br />
på St. Brides silhuett, kände jag ett sting av vemod. Och samma känsla grep mig, när jag på<br />
eftermiddagen flanerade längs Thames Embankment och genom det som återstod av Temple,<br />
som jag sett störta samman och gå upp i lågor under blixtanfallens nätter. Jag gick tidigt till<br />
sängs men hade svårt för att somna; och när det äntligen lyckades mig, väcktes jag klockan tre<br />
på morgonen av en telefonringning. ”Det är major X. som talar. Var god och infinn er i dag på<br />
morgonen klockan 10 på Home Office. Jag hoppas, att ni inte är förargad över, att jag väcker<br />
er så här dags. Ni får verkligen ursäkta.” Han lät ovanligt trevlig ... På morgonen hade jag<br />
givit mina retrospektiva funderingar på båten; mina tankar voro helt riktade på framtiden.<br />
Fleet Street badade i sol. Den platinablonda flickan, som sköter hissen i huset, där Guardian<br />
har sina lokaler — gamle Rutters dotter — stod ute på trottoaren. Jag tänkte på gamle Rutter;<br />
så storartad han hade varit där uppe på Guardians tak natten till den 10 maj under den stora<br />
lufträden! Lille Johnnie, som hade fått två shilling som avskedspresent av mig i går, satt inte<br />
utanför Mitre Court med sina Evening Standard — ännu var det för tidigt på dagen. Bussarna,<br />
som lyste klarröda i morgonsolen, dånade längs Fleet Street. Jag tog en bil utanför St.<br />
Dunstan's och åkte till Home Office på Strand. De två överstarna voro redan där med sitt pick<br />
och pack. Översten med brandsprutan, som hette Symonds, visade sig vara anställd vid Home<br />
Office; han var i själva verket uppfinnaren till brandsprutan, och sprutan han hade med sig,<br />
var det exemplar, som bar nr I o00 000. Han skulle ha den med sig till Moskva för att demonstrera<br />
den för ryssarna. Jag undrade inom mig, om inte ryssarna, som genom sammanslutningar<br />
hade övat luftskydd och gasskydd i åratal, inte redan hade uppfunnit något liknande.<br />
Men när allt kommer omkring, så ha vi praktiska erfarenheter att stödja oss på. Sanningen att<br />
säga, så känner man sig riktigt stolt över att resa dit ut som någon, som har gått igenom ett<br />
helt år av bombräder mot London. Utanför Home Office stötte jag på Ellen Wilkinson,<br />
arbetarpartiets mycket energiska och talföra representant i underhuset, som tyckte, att min