Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
74<br />
Sulzberger. Det var mycket trevligt. God fisksoppa på stör, kotletter, m. m. Vid borden i vår<br />
närhet sutto flera generaler ur röda armén. Hotel Moskva är det största hotell som har blivit<br />
byggt sedan revolutionen; i arkitektoniskt hänseende är det mera lyckat än de andra, och där<br />
härskar inte den där intouristatmosfären som man eljest märker överallt. (Förresten tycker jag<br />
inte längre så illa om Metropole som de första dagarna. Jag står på riktigt god fot med den<br />
mörka flickan bakom disken i Metropole, vilken behandlade mig med sådan misstro den<br />
dagen jag anlände till Moskva.) Restaurang Moskva frekventeras huvudsakligen av officerare<br />
ur röda armén. Vi talade naturligtvis om <strong>krig</strong>et och även om Frankrike. Foster, som är oljeexpert<br />
ansåg, att alla tyskarnas erövringar komma att bli utan betydelse, eftersom de snart<br />
komma att lida brist på olja. De måste komma till Baku och komma i besittning av oljekällorna<br />
eller också går det galet för dem. Det är en uppmuntrande tanke. Det är långt till<br />
Baku.<br />
Tisdagen den 19 augusti.<br />
Ibland brukar jag prata med Vera Maximova, när jag möter henne i förstugan. I dag verkade<br />
hon mycket upprörd över <strong>krig</strong>snyheterna. Hon ansåg att ryssarna, som hade deltagit i förra<br />
världs<strong>krig</strong>et och haft ett inbördes<strong>krig</strong> och år av hungersnöd, inte mycket längre skulle kunna<br />
stå ut med det här <strong>krig</strong>et. ”Ser ni”, sade hon, ”ryssarna tycker om att äta och att roa sig. De<br />
står inte ut med så mycket som engelsmännen.” Det var en alldeles ny synpunkt, fastän jag<br />
mycket väl kunde förstå, vad hon menade. Jag försäkrade henne, att engelsmännen också<br />
tycka om att roa sig och att de inte på långt när kunna uthärda livsmedelsbrist så bra som ryssarna.<br />
”Ja, ni har nog rätt”, sade hon, ”om det börjar gå på tok på allvar, antar jag, att folket<br />
kommer att rycka upp sig ... Men livsmedelssituationen är verkligen inte den bästa, och vi har<br />
fortfarande den fruktansvärda hungersnöden under inbördes<strong>krig</strong>et i färskt minne. Ni får inte<br />
döma efter Moskva; men personer, vilkas familjer ha blivit evakuerade till landsorten, få<br />
mycket missbelåtna brev. Är det likadant i London?”<br />
Jag sade, att om det fanns något, som kunde undergräva moralen i England, så var det en<br />
allvarlig brist på livsmedel. Därför gjorde också regeringen allt för att det skulle finnas<br />
tillräckligt med livsmedel i landet. Kanske maten inte alltid var av det rätta slaget — för<br />
mycket bröd och otillräckligt med kött, fettämnen och vitaminer — men ingen behövde gå<br />
hungrig. ”Olyckligtvis finns det inga garantier för det här”, sade Anna Maximova.<br />
Jag tror inte, att halvgamla kvinnor äro i stånd att avgöra, hur länge ryssarna komma att härda<br />
ut med <strong>krig</strong>et. Men <strong>krig</strong>ets följder äro mycket kännbara för civilbefolkningen. Vera<br />
Maximova ansåg, att Leningrads fall skulle bli ett mycket hårt slag. ”En sådan underbar stad.<br />
Inte så hemtrevlig som Moskva, men så mycket vackrare! Här i Moskva finns det egentligen<br />
inte mycket att se utom Kreml, och”, tillade hon, ”Kreml verkar så asiatiskt.”<br />
Tyskarna närma sig faktiskt Leningrad från tre eller fyra sidor. Kommer undret från 1919 att<br />
upprepas? Men man kan ju ej göra några jämförelser mellan Judenitj och Hitler. Den som<br />
lever får se ... Och i Dnejprkröken?<br />
Jag börjar tycka allt bättre om Mischa, fastän han ibland uttrycker sig på ett sätt, som<br />
påminner om Smerdiakov, lakejen i Bröderna Karamasov. Hans längtan efter europeisk<br />
”kultur” är något mycket typiskt, ehuru hans uppfattning om ”kultur” är tämligen begränsad.<br />
”London måste vara underbart”, sade han en dag. ”Finns det inte många lyxrestauranger och<br />
fina barer där? Och människorna roar sig till både fem och sex på morgonen?” Jag beskrev<br />
smårestaurangerna i London för honom och sade, att de voro precis likadana som vilken liten<br />
krog som helst här, och höll vidare ett litet föredrag om stängningsföreskrifterna. ”Det kan