Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
73<br />
förhållande könen emellan. Ett par engelsmän, som bott här i några år, ha sagt mig att de<br />
ryska kvinnorna äro ”mycket besvärliga” och ha en benägenhet att ”bli förtjusta” i en på<br />
allvar.<br />
Men för att återkomma till Oneginföreställningen. Tjajkovskijs musik överensstämmer<br />
utmärkt med den milt ironiska lyriken i Pusjkins skapelse, precis som den mera allvarliga och<br />
dramatiska musiken till Spader dam ger uttryck för Pusjkins dystra historia från S:t<br />
Petersburg. Kanske jag kände till partituret till Onegin en smula för väl; men jag fann i alla<br />
fall brevscenen musikaliskt mycket tilltalande. Basarian, som Tatjanas make, den gamle generalen<br />
— vilken är librettoförfattarens eget påfund och den enda avvikelsen från Pusjkin —<br />
sjunger, fann jag lika ointressant och ledsam som alltid; men duetten mellan Onegin och<br />
Tatjana i sista akten var underbar. Orkesterackompanjemanget är något av det bästa<br />
Tjajkovskij skapat.<br />
Det visade sig, att Foster hade givit biljetten till en gänglig ung man på tjugofyra eller<br />
tjugofem år, som såg ganska dum ut och bar en broderad ryssblus. Bland publiken syntes flera<br />
medlemmar av den engelska delegationen. ”Vad är det där för uniformer?” frågade min<br />
granne. Jag svarade, att det var engelska. ”Det är vackra uniformer”, sade han. Han berättade,<br />
att han var vanlig målare och för närvarande arbetade vid reparationerna i Operahuset. Efter<br />
första akten frågade han mig plötsligt ”vad som nu skulle hända” och vad operan egentligen<br />
handlade om. ”Menar ni, att ni aldrig har sett Onegin förr?” frågade jag. ”Nej, det har jag<br />
inte.” — ”Men nog har ni väl läst Pusjkins Onegin?” — ”Nej”, svarade han i ursäktande ton,<br />
”den förekom inte bland de böcker vi läste i skolan.” Det var en svår besvikelse! En ryss, som<br />
inte har läst Onegin är ungefär som en engelsman, som aldrig har läst Hamlet. Det var verkligen<br />
något ovanligt. Men, sade jag till mig själv, när allt kommer omkring gick han i skolan<br />
för tio eller tolv år sedan; vid den tidpunkten byggde man i Sovjet upp tusentals skolor av så<br />
när sagt intet; lärarna voro överlastade med arbete och många voro nog också inkompetenta<br />
eller saknade erfarenhet. Före revolutionen skulle den här unge mannen kanske inte ens ha lärt<br />
sig läsa och skriva och skulle säkert inte ha kommit på den tanken att gå på Operan.<br />
När jag senare berättade om detta ”fenomen”, som aldrig hade läst Onegin, för några ryssar,<br />
ville de knappast tro mig. ”Han måste ha varit efterbliven” sade de. Och det kanske han var.<br />
Han såg verkligen tämligen slö ut.<br />
På teatern blev jag nog en smula irriterad över delegationsmedlemmarnas förtjusning över<br />
denna ”underbara föreställning”. Vad förstodo de egentligen av Pusjkin, Onegin och<br />
Tjajkovskij? Vad betydde den tjusande poesin i Pusjkins strofer för dem? I pausen efter första<br />
akten sade G. att han var hänförd över Lenskijs aria. Jag sade att den tillhörde det mera<br />
sliskiga slaget av Tjajkovskijs musik och ämnade just förklara, att Pusjkin avsiktligen hade<br />
behandlat Lenskijs roll ironiskt. Men jag hade knappast hunnit till ordet ”sliskig” förrän han<br />
började göra invändningar. ”Det säger man alltid om Tjajkovskij”, sade han ogillande.<br />
Precis som vid föreställningen av Anna Karenina bröt ett frenetiskt jubel lös efter finalen, och<br />
publiken ropade på tenoren Kozlovskij. Sedan skockade ungdomarna sig vid artistutgången<br />
för att få se honom. Nu ville det sig inte bättre än att delegationens bilar också höllo där, och<br />
några av delegationen trodde, att folksamlingen gällde dem. Visst kastade en och en annan en<br />
intresserad blick i bilarna, och en gammal gumma med en vårta på näsan sade: ”Är det där<br />
inte allierade? Så illa ungdomarna bär sig åt? I stället för att hurra och räcka fram blombuketter,<br />
står de bara och stirrar på bilarna.”<br />
På kvällen superade jag i Hotel Moskvas restaurang med Monck, Foster, Philip Jordan och