Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
6<br />
re av rysk musik. Han var mycket stolt över att ha lärt känna Rimskij-Korsakov personligen<br />
under kompositörens sista levnadsår. Han brukade säga: ”Rimskij-Korsakov liknade Bach i<br />
det hänseendet, att han arbetade strängt och ytterst metodiskt. Han ansåg musiken som ett<br />
arbete. Det fanns intet romantiskt nonsens hos honom — inga muser och älskarinnor och<br />
ögonblick av 'inspiration'.” Han gav underbara kammarmusikaftnar i sitt hem på Moikakajen,<br />
vid vilka jag fick deltaga. Det var ett stolt ögonblick i mitt liv, när jag en gång i detta utvalda<br />
sällskap fick spela några stycken av Grieg, på vilka jag hade övat i flera veckor.<br />
Före det förra världs<strong>krig</strong>ets utbrott hade jag flera gånger fått följa med min far på utrikes<br />
resor. Jag hade varit två gånger i England och Skottland; en annan gång hade vi gjort en resa<br />
genom Tyskland, Frankrike, Schweiz och Italien. Jag hade också besökt Finland, Sverige och<br />
Norge. Resor i Europa ansågos ingå som ett led i en ung mans uppfostran. När världs<strong>krig</strong>et<br />
bröt ut, var det inte längre lätt att resa utomlands; men detta hade det goda med sig, att jag<br />
fick lära känna delar av <strong>Ryssland</strong>, som jag antagligen eljest aldrig skulle ha fått se. Jag fick<br />
fara till gruvområdena i Dundistriktet, och på resan dit gjorde vi uppehåll i Moskva några<br />
dagar (jag hade redan varit i Moskva ett par dagar föregående år); och en del av sommaren<br />
1915 tillbringade jag i Ukraina, på ett litet lantställe i Gogols land, nära Sorochintsy.<br />
Stället tillhörde en kvinnlig kusin till min far. Hon var gift med en skriftställare, som inte hade<br />
haft någon framgång, Valentin Valentinitch Jakovenko — en man med långt grått skägg och<br />
ett blitt leende. Han ivrade för folkupplysning och hade specialiserat sig på små vetenskapliga<br />
skrifter, avsedda för den stora allmänheten, och hade också givit ut en samling av Belinskijs<br />
skrifter. Han hade på något sätt varit inblandad i 1905 års revolution. Jag kan fortfarande<br />
minnas lilla Valja, deras yngsta dotter; hon var en vacker liten tös på fjorton år, och sjöng<br />
ukrainska folksånger på ett förtjusande sätt. Samma sommar besökte jag också Krim och<br />
Kaukasus. Alltsedan jag för första gången läste Lermontov, hade jag alltid längtat att få<br />
komma till Kaukasus. För oss Petersburgsbor representerade det romantiken. Krim blev en<br />
besvikelse för mig, men Kaukasus motsvarade alla mina förväntningar. I Kislovodsk —<br />
naturligtvis måste det ske i Kislovodsk, scenen för Vår tids hjälte; — blev jag djupt förälskad<br />
i Murochka Chernova; hon var femton år gammal, hade långa ljusa lockar och var mycket söt.<br />
Vi hade huvudet fullproppat med Lermontov, och min första förälskelse var mycket<br />
romantisk. Men mina känslor överlevde icke skilsmässan, och vintern 1916 efterträddes<br />
Murochka av Gassja Nazareja. Gassja var femton år gammal och spelade piano mycket bättre<br />
än jag. Hon, en kusin till henne och jag brukade göra långa promenader längs Neva på<br />
kvällarna, och vi kände oss mycket romantiska och deklamerade Pusjkin. Murochka hade<br />
under tiden förlovat sig med en officer i armén; många år senare fick jag veta, att hon hade<br />
fått ett mycket sorgligt öde. Hennes trolovade kämpade på den vita sidan och föll vid Perekop<br />
och Murochka själv flydde med återstoden av Wrangels armé till Jugoslavien, där hon gifte<br />
sig med en gammal överste, en obehaglig och opålitlig typ.<br />
En kväll kort före julen 1916 kom min far hem från kontoret och sade till mig: ”Nu är han<br />
mördad.” ”Vem? Nikolaus?” —”Nej, inte Nikolaus, men Rasputin.” Han såg belåten ut och<br />
telefonerade till flera av sina vänner för att berätta nyheten. Och sedan, efter två jäsande<br />
månader, började revolutionen på Petrograds gator. Den där historien med Rasputin hade gjort<br />
oss unga liberaler till ivriga revolutionärer. Vi deltogo i den stora massans glädje och<br />
hänförelse. Mitt emot vårt hus bodde den senile Goremykin, som hade varit statsminister<br />
under den sista tsarregimen. En dag i början av mars, när den smältande snön droppade från<br />
takrännorna, samlades en människomassa utanför Goremykins hus och började slå in porten<br />
med en kraftig påk. Jag hjälpte också till, och slutligen gav den tunga ekporten vika. Hopen