Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
59<br />
sina gränser som de voro 1939. Detta har högeligen förtörnat ryssarna. I dag heter det i<br />
Izvestia i en ytterst behärskad artikel, att generalen misstagit sig. <strong>Ryssland</strong>, fortsätter artikeln,<br />
hyste ingen önskan att förinta Polen 1939 utan ville endast hindra tyskarna från att komma för<br />
nära vitala ryska centra. —”Det skulle ha varit mycket lättare för tyskarna om de den första<br />
dagen hade angripit icke Brest eller Lwow utan Minsk eller Kiev.” Med anledning av<br />
Sikorskis yttrande att ingen skulle våga göra Polen dess gränser av år 1939 stridiga, säger<br />
Izvestia: ”Beklagar, men gränser äro icke oföränderliga; den engelska regeringen inser detta<br />
och har icke garanterat några östeuropeiska gränser. Mr Eden påpekade detta för några dagar<br />
sedan. Men med ömsesidig god vilja skola <strong>Ryssland</strong> och Polen ordna denna fråga som de<br />
redan ha ordnat så många andra.”<br />
Jag är övertygad om, att det klokaste är, att polackerna inte envisas i denna gränsfråga och<br />
försöka svälja sin stolthet.<br />
Efter att ha skött det gamla vanliga rutinarbetet med telegram o. d. kunde vi äntligen vid<br />
sjutiden fara ut till ambassadens sommarvilla. När vi körde ned för den yttre ringen av<br />
boulevarder, hände något, som jag inte kan få ur mina tankar. Jag hörde ljudet av glas som<br />
krossades mot stenläggningen. Det var en bit därifrån, och jag kunde ej se tydligt, vad som<br />
hade hänt. Men jag såg en hög glasskärvor och en liten pojke. Han hade fallit omkull med en<br />
flaska i händerna. Jag såg, att han grät, och så vände han sig om. Med en oändligt rörande<br />
åtbörd sträckte han fram båda händerna mot en man och en kvinna. Hade han skurit sig illa?<br />
Troligen, fastän det kanske inte var livsfarligt. Men det låg något gripande i sättet, på vilket<br />
barnet sträckte fram händerna. Jag kunde ej låta bli att tänka på den lilla symboliska historien<br />
Remizov skrev före det förra världs<strong>krig</strong>ets utbrott om katten Murka, som dog av att den hade<br />
ätit krossat glas — Murka symboliserade <strong>Ryssland</strong>. Och inom mig protesterade jag — kanske<br />
omotiverat — mot uppfattningen att ryssarnas liv liksom kinesernas skulle vara mindre<br />
värdefulla än andras. Den lille ryske pojken kände smärtan när han skar sig precis som vilken<br />
annan liten gosse som helst. ”Les russes adorent voyager.” Ibland försöker jag föreställa mig<br />
de hundratusentals ryska soldater som ha dödats under loppet av den senaste månaden. Döda<br />
— lika döda som tyskarna vi sågo i går ...<br />
Vi fortsatte ut till sommarvillan. Det kändes egendomligt att vara ute på landet här i <strong>Ryssland</strong>.<br />
Egentligen var det endast en förstad, men där funnos barrträd, och kottar på vägen och från de<br />
små trädgårdarna kring villorna steg en berusande doft från de vita tobaksblommorna. Gamla<br />
minnen vaknade åter till livs — men de voro så avlägsna, att de varken rörde eller plågade<br />
mig mycket. Vi leva alla i en så hård och dyster värld — och det har hänt så mycket sedan<br />
1939 - att gamla minnen ej längre betyda något.<br />
Ute på landstället funnos en massa människor från ambassaden — mest yngre medlemmar av<br />
personalen. Några spelade tennis, andra pingpong. Jag begav mig på en promenad på landsvägen.<br />
Överallt lågo sommarvillor; på vägarna promenerade sommarklädda ungdomar; i<br />
trädgårdarna såg man lekande barn och kvinnor, som hängde upp tvätt på klädstreck, uppsatta<br />
mellan trädstammarna. Det doftade blommor och kåda. Moskva tycktes mig mycket avlägset.<br />
En liten parvel på tio år med ljus lugg och klädd i sjömanskostym kom bärande på en kattunge.<br />
Han frågade mig, om jag ville ha den. Jag svarade nej. ”Var snäll och ta den.” Men jag<br />
sade fortfarande nej; Moskva är inte rätta platsen för en kattunge. Jag fortsatte fram till barrskogen.<br />
Men där stod en vaktpost med påskruvad bajonett och en mängd militärbilar, och jag<br />
vände om. Jag gick vilse bland villorna, som alla voro mer eller mindre lika. Jag frågade efter<br />
den engelska villan, och några pojkar och flickor sade mig, hur jag skulle gå — men de<br />
verkade en smula misstänksamma och stodo och tittade efter mig en lång stund. Vi åto en kall