Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
48<br />
på det. Konstiga människor, de där tyskarna.” Soldaten var en hygglig, enkel ryss; han talade<br />
utan minsta spår till skadeglädje.<br />
Vi voro tämligen tankfulla, när vi körde hem. ”En bra historia”, sade en av amerikanarna,<br />
”fast inte verkligt nyhetsmaterial.” Frånsett bombanfallen på London och andra ställen var<br />
detta min första riktiga erfarenhet av ett <strong>krig</strong>. Hur många människor fatta egentligen<br />
innebörden av orden ”sju eller åtta av våra flygplan saknas”? En liten bit ifrån Junkersplanet<br />
var luften fylld av den ljuvliga doften av nyslaget hö.<br />
På hemvägen besökte vi en luftbevakningscentral. Tjänstgörande översten och de andra<br />
officerarna verkade mycket vederhäftiga. På väggen funnos små lampor, som registrerade de<br />
platser, där luftbevakningsposterna hade observerat flygplanen. Dessutom fanns det en<br />
reservstation för radioutsändning och en reservkraftstation. Det hela var mycket imponerande,<br />
ehuru jag inte begriper mig mycket på sådana saker. Vi fora vidare. I en skogsdunge sutto två<br />
unga flickor; den ena läste Pravda, den andra en trasig gammal lunta — kanske Pusjkin eller<br />
Tolstoj. Den fridfulla scenen kontrasterade på ett egendomligt sätt med de två nedskjutna<br />
flygplanen. Jag kom att tänka på Churchills stora tal den 22 juni — om de unga flickorna som<br />
skratta och barnen som leka och det ryska folkets oskyldiga nöjen ”trots kommunismen”.<br />
Vi kommo inte tillbaka till Moskva förrän klockan fem på eftermiddagen och vi voro alla<br />
mycket hungriga. Några av oss åto en tämligen mager men mycket dyr måltid på National;<br />
sedan gingo vi till Narkomindeln för att skriva några ”bitar”, och på kvällen var jag på supé<br />
hos Anna Michailovna. Binkley var också där. Anna Michailovna är ungefär femtio år<br />
gammal. Före <strong>krig</strong>et var hon antagligen mycket anti-bolsjevikiskt inställd, men liksom många<br />
människor av hennes typ har hon nu blivit fullkomligt försonad med regimen. Hon förtjänar<br />
bra på att tjänstgöra som tolk och utföra översättningar och har en hel del bekanta bland<br />
utlänningarna, med vilka hon talar om ”kultur”. Hon är mycket anti-tysk och anser, att den<br />
heliga uppgiften att rädda civilisationen har fallit på Englands och ”vår Sovjetunions” lott.<br />
Hon säger att det som smärtar henne mest är, att hon sedan revolutionen ej har kunnat<br />
uppehålla någon intimare kontakt med den franska litteraturen. En gång i tiden hade hon en<br />
.man; hon brukar göra dunkla antydningar om, att han råkade ut för något fruktansvärt för<br />
många år sedan, men man har berättat för mig, att han helt enkelt rymde ifrån henne. En gång<br />
frågade jag henne rakt på sak: ”Säg mig, skulle ni önska en ändring i den ryska regimen?” —<br />
”Bevare mig väl! Vad skulle det då bli, om inte ett tyskt koncentrationsläger? Vårt land har<br />
arbetat hårt i tjugo år under de allra svåraste förhållanden, men nu har vi nått en viss grad av<br />
välmåga och bekvämlighet. De unga, som aldrig har känt något annat <strong>Ryssland</strong>, är fullkomligt<br />
lyckliga, och fastän vi, som förr tillhörde den högre medelklassen, inte längre har det så bra<br />
ställt, så har den allmänna kulturnivån höjts betydligt ...” Jag tror, att hon verkligen menar vad<br />
hon säger, fastän hon har en fallenhet för att klaga över det ena och det andra. Men det är ett<br />
ganska vanligt fel hos ryssarna, som inte bara vidlåder den bildade medelklassen.<br />
En mängd kalla rätter och olika dryckesvaror voro framdukade på en tevagn, men naturligtvis<br />
beklagade hon sig. ”Livsmedels-situationen i Moskva just nu är förfärligt besvärlig”, sade<br />
hon. ”För bara en månad sedan kunde man köpa trettiosex olika sorters korv i Gastronomaffärerna,<br />
men nu kan man bara få tre.” Och häromkvällen, under lufträden, hade hon blivit<br />
nedkörd i metron, och det tyckte hon inte alls om. Hon hade varit tvungen att stå nere i<br />
tunneln i fyra timmar; slutligen orkade hon inte längre utan satte sig ”trots allt” — hon<br />
menade trots smuts och ohyra, vare sig den nu existerade eller bara var inbillning. ”De dåliga<br />
hygieniska förhållandena kan inte få fortsätta i längden”, sade hon. ”De kommer att bli<br />
orsaken till flera människors död än alla bomber tillhopa. Det är förstås en följd av <strong>krig</strong>et, och