Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
46<br />
gående mot pressen, och i morse lät man oss följa med för att se två tyska flygplan, som hade<br />
blivit nedskjutna i går ... Men vi måste fara i våra egna bilar, och det var skada, ty de börja bli<br />
mycket snåla med bensintilldelningen — trehundra liter i månaden är allt vad vi få — och<br />
under färden i dag gick nog ransonen för tre dagar åt. En överste i den röda armén, som hade<br />
en pincené på näsan och talade med en aristokratisk skorrning, var ledare för färden. En<br />
mycket hygglig karl. Sällskapet startade i ett tiotal bilar, bland dessa två japanska, av vilka<br />
den ena tillhörde japanska ambassaden.<br />
Vi körde längs Leningradchaussén, som hade varit avstängd av polisen sedan den första<br />
räden. Detta gjorde, att vi väntade oss att få se en allvarlig skadegörelse, men vi kunde inte<br />
upptäcka något särskilt och aerodromen tycktes vara oskadad. Vi körde genom Tushino.<br />
Kallades inte den falske Dmitri ”Tjuven från Tushino”? Här lågo flera sommarvillor, och<br />
människorna promenerade om. kring i sina trädgårdar eller sutto under granarna. Vi veko in<br />
på en annan, väl hållen landsväg och körde över flera välkonstruerade betongbroar, vid vilka<br />
soldater med påskruvad bajonett stodo vakt. Och sedan kommo vi ut på landsbygden. Här och<br />
var fanns en fabrik och på en höjd skymtade en rad låga sommarvillor med vindskupor.<br />
Senare foro vi genom några byar; de gamla stockstugorna med sina snidade fönsterbågar hade<br />
här och var blivit ersatta med mera moderna och praktiska ehuru mindre pittoreska byggnader.<br />
Men till och med timmerstugornas fönsterrutor voro överklistrade med pappersremsor. Alla<br />
vägvisare hade blivit borttagna. Längs vägen funnas många små vattendrag och dammar, där<br />
nakna småpojkar plaskade omkring och vinkade åt oss, när vi körde förbi. Det var infernaliskt<br />
hett, och vi voro fem i bilen — Mischa, Maurice, Lucien, Philip Jordan och jag. Slutligen<br />
kommo vi till en tämligen stor stad, som hette Istra. Redan på avstånd hade vi sett stadens<br />
många gyllene kupoler glittra i solskenet. Kyrkan, som såg ut som om den en gång varit<br />
huvudbyggnaden till ett stort kloster, var omgiven av höga murar, liknande Kremls, försedda<br />
med tinnar och torn. Det visade sig vara Nya Jerusalem, ett berömt gammalt kloster, som nu<br />
vårdas som en historisk relik. Korsen på kupolerna hade icke blivit borttagna. Jag kom ihåg,<br />
att Tjechov ofta hade vistats i Istra för att studera livet i landsortsstäderna, och klostrets<br />
invånare måste ha tjänat som förebilder till hans präster och munkar.<br />
Längs vägen körde lastbilar på väg mot fronten, kamouflerade med trädgrenar och fullastade<br />
med leende och muntra unga soldater. Vi sago också många soldater på Istras huvudtorg.<br />
Själva staden var tämligen ointressant; där fanns en fruktaffär, i vilken det såldes konserver,<br />
två eller tre vattenkiosker och ett glasstånd, framför vilket det stod en kö av soldater och<br />
småpojkar. Vi fortsatte på samma landsväg och kommo genom byar, där höns och gäss gingo<br />
på vägen, precis som de måste ha gjort på Gogols tid. Och överallt härskade samma kontrast<br />
mellan gammalt och nytt. Det fanns förvånansvärt många barn överallt, friska och glada<br />
ungar. Småbarnen vinkade, när vi körde förbi. Vi mötte kvinnor, bärande på långa, svarta<br />
bröd, och ibland kommo några kor i vägen för våra bilar. Vid vägkanten betade getter och<br />
killingar. Kriget verkade mycket avlägset. Men så veko vi av från landsvägen in på en liten<br />
byväg. Bilarna framför oss revo upp ett moln av damm. En lång stund kunde vi knappast se,<br />
vart vi körde. Och bilen skakade och hoppade ... Slutligen stannade vi vid en stor damm, och<br />
man förde oss uppför en sluttning till en liten skogsdunge. ”Heinkel III”, sade någon.<br />
Vrakspillrorna lågo kringvräkta på ett vidsträckt område. En bombkrater — nere i hålet lågo<br />
återstoderna av en motor och kring kanten voro bitar av metall kringströdda — rör och wire<br />
och något som såg ut som överdelen av en kamera. Det låg en äcklig, sötaktig lukt i luften —<br />
men det var inte doften från rödklövern och de andra blommorna, som växte där. Nej, den<br />
kom från den formlösa gestalten som låg vid sidan av stigen, omsvärmad av flugor. Det var en<br />
frånstötande, men ändå egendomligt fascinerande syn. I går hade detta varit en levande