Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
16<br />
följa med till poliskommissarien. Vi hörsammade ödmjukt tillsägelsen och träffade<br />
kommissarien i ett rum i krokanens bottenvåning. Någon hade hört oss tala franska eller<br />
engelska och hade tydligen gjort anmälan. Kommissarien var mycket hövlig och tydligen<br />
mycket imponerad av min laissez-passer, som var undertecknad av Maiskij. Man sade oss, att<br />
vi kunde gå. I allmänhet tycker jag inte om dylika intermezzon, men i detta fall var det ett<br />
bevis på, att man håller ögonen öppna på en plats som denna, ty Moskva-Volgakanalen har<br />
utan tvivel strategisk betydelse, och det är klokast att se till, att inga icke-önskvärda personer<br />
stryka omkring i trakten.<br />
Måndagen den 7 juli.<br />
Jag började dagen med att göra ett besök i Narkomindeln, kommissariatet för utrikes ärenden.<br />
Jag hade ännu inte fått mitt legitimationskort som journalist, varför det var ganska besvärligt<br />
att slippa in. Av Lovell hade jag redan hört, att Palgunov var chef för pressavdelningen, och<br />
underrättelsen gladde mig mycket, då jag hade känt Palgunov ganska bra, när han vistades i<br />
Paris som Tass' korrespondent. Han är sig tämligen lik; hans babyansikte har kanske blivit en<br />
smula rundare och hans yviga man en smula längre, och han är fortfarande lika närsynt som<br />
alltid och måste hålla alla papper tätt intill näsan för att kunna läsa dem. Han tog emot mig<br />
mycket vänligt och vi upplivade gamla minnen från Paris. Han sade också: ”Ni gick ju i<br />
Reformationsskolan, när ni bodde i Leningrad före revolutionen — jag tycker mig minnas, att<br />
ni nämnde det en gång i Paris.” — ”Det är mycket möjligt, att jag nämnde det, men jag måste<br />
säga, att ni har ett utomordentligt gott minne, Nikolaj Grigorjevitch.” Mitt svar kom honom<br />
att skratta. Jag tror inte, att det är något ont i Palgunov. Jag blev också presenterad för censorerna.<br />
Den ena av dem, Anurov, är en jovialisk herre, inte det minsta lik den tillknäppta<br />
byråkrat jag väntat mig få se; den andre, Kojemiakov, är en av de vackraste unga män jag<br />
någonsin sett — men jag misstänker, att han är järnhård. Jag undrar just, hur vi två komma att<br />
samsas.<br />
Narkomindeln är inhyst i ett byggnadskomplex från tiden före <strong>krig</strong>et, försett med en stor gård<br />
i mitten. Där ha de ställt upp en staty av Vorovskij: ”Mördad i Lausanne av vitgardister år<br />
1923.” Huset verkar dammigt och dystert; upp till pressavdelningen, som är belägen i femte<br />
våningen, går en hiss, men man kan inte begagna den för att åka ned, och vaktposten framför<br />
porten granskar ens papper mycket noga, innan man slipper in eller ut. Ogpun — numera<br />
kallad N. K. V. D. — har sitt högkvarter mitt emot på Dzerjinskajagatan (som förut hette<br />
Lubianka) i ett stort nytt hus, uppfört i en stil påminnande om Mendelssohns Columbushaus<br />
på Potsdamer Platz i Berlin.<br />
Nu, när jag har flyttat in i den av Reuter förhyrda våningen — eller rättare sagt i Lovells<br />
arbetsrum, där jag sover på en divan — äta vi vanligen lunch hemma. Katja hade åstadkommit<br />
en läcker stekt kyckling och en fruktsallad. Lovell berättade, att hon häromdagen uttryckte sin<br />
stora glädje över, att ett tyskt flygplan hade blivit nedskjutet av ryssarna i närheten av Moskva;<br />
men jag undrar, hur det egentligen förhåller sig med den saken. De där volgatyskarna tala<br />
en mycket egendomlig tyska, men emedan de tala ett s. k. europeiskt språk, ha de lyckats<br />
lägga beslag på nästan alla platser som hembiträden hos utlänningarna i Moskva.<br />
Senare på dagen gingo vi till Lozovskijs presskonferens. Han håller tre konferenser i veckan,<br />
och pressen fäster stor vikt vid dem. Lozovskij är vice-kommissarie för utrikes ärenden och<br />
biträdande chef för den sovjetryska informationsbyrån, och han håller sina sammankomster i<br />
en liten gammalmodig osobniak — en privatvilla av det slag, som de rika köpmännen i<br />
Moskva förr brukade bygga åt sig. Den är byggd i empire, och fönstren i ett av rummen vetta<br />
mot en trädgård. Till för kort tid sedan var den grekiska legationen inhyst där, men nu är