Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
136<br />
Snöstorm, Orkan, Snö och Storm. Vi gingo slutligen till kojs för att försöka sova. I<br />
styrmännens hytt funnos några böcker, bland annat en populärupplaga av Pusjkin och<br />
Pickwickklubben i översättning. Fartyget avgick under natten, och när jag åter kom upp på<br />
däck, syntes ej längre Arhangelsk. Vi befunno oss mitt ute i det breda sundet som på båda<br />
sidor kantades av smala skogsbälten, vilka möttes i söder vid Dvinas mynning. Vädret var<br />
grått, men det hade blivit mildare i luften och stormen hade bedarrat. Men föregående dag<br />
hade den varit så kraftig, att konvojen, som väntades in under natten, ännu icke hade anlänt.<br />
Förmiddagen förgick under väntan på konvojen. Havet låg nu fullständigt lugnt; några trålare<br />
gingo förbi, och vid ett tillfälle sago vi en rysk undervattensbåt. Ett par spaningsplan dånade<br />
ovanför oss. Slutligen upptäckte vi långt borta i norr en liten svart punkt — sedan två och tre.<br />
De blevo allt större. Det var konvojen av engelska fartyg, som förde med sig den så<br />
efterlängtade sändningen engelskt <strong>krig</strong>smateriel. Ett — två — tre — fyra fartyg, och sedan<br />
ännu flera, de flesta av dem kamouflerade och alla förande engelsk flagg. Glasgow,<br />
Newcastle, Bristol och andra namn på hamnar — namn, som frammanade bilden av<br />
skeppsvarv, höga skorstenar och luftanfall — kunde läsas på livbojarna, och silhuetterna av<br />
engelska sjömän avtecknade sig mot horisonten. Och med ångarna följde eskorten av engelska<br />
<strong>krig</strong>sfartyg. ”Storartat!” utbrast kapten Zamshin.<br />
Fartygen fortsatte mot Arhangelsk och blevo åter till små svarta punkter. Endast ett av<br />
eskortens fartyg 1 ankrade i närheten av Moroz. Vi togo avsked av kapten Zamshin och den<br />
tystlåtne styrmannen. Lille Korolkov följde med oss ombord för att avhandla vissa frågor<br />
angående konvojen. Och nu befinner jag mig här, i denna lilla brittiska oas mitt ute i Vita<br />
havet. I gunrummet hänga stora porträtt av konungen och drottningen — Stalin och Kalinin<br />
blicka inte längre ned på oss. Men ännu kan man skönja konturerna av den smala<br />
skogsranden, som skiljer det mörka havet från den mörka skyn, strimmad av norrskenets<br />
ljuskäglor .. .<br />
London den 4 november.<br />
Det känns egendomligt att åter vara tillbaka i England. För två dagar sedan befann jag mig<br />
ännu ute på havet. Vilka präktiga människor de äro, dessa män i den engelska flottan! Flottan<br />
har traditioner, som man inte finner i någon annan gren av försvaret — traditioner som sätta<br />
sin prägel på de enskilda individernas karaktär. Utan dessa traditioner, utan denna inställning<br />
hos flottans män skulle vi kanske aldrig kunna vinna detta <strong>krig</strong>. Alla äro djupt medvetna om<br />
sin stora uppgift, men jag har aldrig hört ett ord av skrävel från någon. De ha snarare en<br />
benägenhet att skämta, när de tala om flottans bedrifter. ”Visst har flottan skött sig bättre än<br />
armén”, sade kommendörkapten Z. skämtsamt en kväll. ”Men det är därför att tyskarna inte<br />
har någon flotta.” Efter ett ögonblick tillade han: ”Men jag tyckte i alla fall bättre om arbetet<br />
vid flottan under det förra världs<strong>krig</strong>et. Nu håller det på att bli så fördömt yrkesmässigt; det är<br />
rent av ett farligt göra, och det passar inte för mig, som tycker om ett lugnt liv.” Jag visste, att<br />
han var en av de modigaste män som seglat på de sju haven. Han hade bland annat varit i<br />
Japan och visste mer om japanerna än någon. annan jag hade råkat. ”Små sega, lömska<br />
gynnare!” brukade han säga om dem. Skeppsläkaren använde sin lediga tid till att måla små<br />
akvareller av sitt hem i Sussex — ganska medelmåttiga konstverk förresten; men tyget, som<br />
han vävde på sin lilla vävstol, var utomordentligt vackert. Och kapten X. — en högländare<br />
med torr humor och ett varmt hjärta — sysslade på lediga stunder (de voro inte många) med<br />
1 Jag skulle gärna vilja skriva mer om detta präktiga engelska <strong>krig</strong>sfartyg, om dess märkliga bedrifter under<br />
<strong>krig</strong>et och om officerarna och besättningen, i vilkas sällskap jag upplevde sjutton lyckliga och spännande dagar.<br />
Men det får anstå till efter <strong>krig</strong>et.