Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
132<br />
var som bildades av gulnade björkar. Så småningom förändrades landskapets färgton. Under<br />
oss hade vi ej längre en mörkgrön ocean utan en vidsträckt vitullig yta av snöhöljda skogar,<br />
här och var avbruten av bruna och gula fläckar. Än flögo vi högt över den vita ytan, än ströko<br />
vi fram tätt över trädtopparna. En stund följde vi järnvägslinjen Vologda—Arhangelsk, en av<br />
de få tillförselvägarna, på vilken hjälpen från England skulle kunna komma fram. Vi flögo<br />
över en eller ett par breda floder, som ännu skimrade mörkblåa mellan de snöhöljda stränderna<br />
och över en plats, där man höll på med skogsfällning och varifrån några smalspåriga<br />
järnvägslinjer förde djupt in i de ändlösa skogarna. Nu voro vi på en timmes avstånd från<br />
Arhangelsk. Och så med ens kommo vi in i en häftig snöstorm. Till en början kunde vi då och<br />
då urskilja trädtopparna, som tycktes stiga och sjunka under oss, men sedan sågo vi under<br />
flera minuter ingenting annat än virvlande snömoln. Jag tyckte mig märka, att de mera<br />
flygvana av mina medpassagerare började bli en smula nervösa; därpå kom en av besättningen<br />
och sade oss, att vädret gjorde det omöjligt att fortsätta; från Arhangelsk hade nyss kommit ett<br />
radiomeddelande, att flygplanet skulle återvända till Vologda. Alltså styrde vi åter kosan<br />
söder ut och efter ytterligare två timmars flygning landade vår pilot med berömvärd<br />
skicklighet på flygfältet utanför Vologda.<br />
Jag visste naturligtvis, att Vologda såsom knutpunkt för Arhangelskbanan och<br />
Leningradgrenen av den Transsibiriska järnvägen var av stor strategisk betydelse — den<br />
viktigaste staden i denna nästan obebodda del av <strong>Ryssland</strong> och förutvarande provinshuvudstad.<br />
Men jag hade ingen aning om, hur där såg ut. Detta tillfälle att tillbringa en dag i en<br />
undangömd landsända i Sovjetryssland skulle hålla mig skadeslös för förseningen. En dags<br />
försening, om vädret blev bättre — eljest skulle det kanske dröja längre. Ressällskapet, som<br />
utom några engelska sjöofficerare och mig bestod av officerare ur röda armén, fick vänta en<br />
stund på flygfältet. Snöstormen rasade fortfarande. Slutligen kom en gammal skranglig buss<br />
för att hämta oss; bagaget låstes in i flygplanet, så att vi fingo en smula mera utrymme i den<br />
trånga bussen. Färden in till staden gick över en gropig och bottenlös väg; den var mycket<br />
smal, och vi uppehöllos flera gånger av hästfordon, som hade fastnat i leran. Vi körde förbi<br />
Vologdas Kreml, en klunga kyrkor och förvaltningsbyggnader inom en hög stenmur, på<br />
vilken egendomliga röda och gröna cirklar voro målade. Någon sade, att det hade blivit anlagt<br />
av Ivan den förskräcklige. Människorna vi mötte på vägen voro klädda i pälsar eller<br />
vadderade kappor och den bitande snöstormen hade givit alla röda kinder.<br />
Vi körde ned för en lång gata, kantad av gamla trähus och rader av gulnade björkar —<br />
tydligen stadens huvudgata, Chernyshevskijgatan. Över bigatorna låg samma fläkt av nästan<br />
lantlig ro, men de hade alla namn som påminde om revolutionen, såsom Herzengatan,<br />
Marxgatan, o. s. v. Slutligen kommo vi fram till Vologda-floden med dess rätt imponerande<br />
kaj, som kantades av välbyggda trähus och flera ämbetsverk och där även två kyrkor voro<br />
belägna, vilka båda hade sina kors kvar. På floden lågo flera ångare och pråmar. Vi körde över<br />
en av broarna och kommo till en öppen plats, där bussen stannade framför en gammal rappad<br />
byggning. Före revolutionen hade den antagligen varit guvernörens residens, men nu var<br />
stadens arbetarråd inhyst där. Framför huset fanns en trädgård med gulnade björkar, där en<br />
staty av Lenin var uppställd. Man förde oss till en matsal, där vi intogo vår mycket försenade<br />
lunch. Serveringen sköttes av en söt ung uppasserska — en gladlynt och fräsch flicka med<br />
omsorgsfullt målade läppar. Av allt att döma rådde ingen livsmedelsbrist i Vologda; det fanns<br />
gott om smör och mörkt bröd på bordet, salladen var lagad av hemmaodlade tomater och<br />
gurkor; det serverades rapphöns från Vologdas skogar och till dessert fingo vi valnötter<br />
inlagda i sirap, något som anses som en särskild läckerhet. Men ölet var en stor besvikelse.<br />
Bredvid mig satt en ung, något harmynt rysk major; han var en ivrig sportsman och berättade,