Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
125<br />
stället tog jag Wally Caroll med mig på Konstnärsteatern — på en pjäs som han mer eller<br />
mindre kunde följa med: Skandalskolan. Den var beundransvärd såsom tidsmålning; teatern<br />
hade helt säkert med sin vanliga grundlighet studerat engelskt sjuttonhundratal. Kostymer,<br />
möbler, musikinstrument, allt var fullkomligt riktigt. Androskaja såsom lady Teazle var<br />
sprudlande kvick och livlig; den skådespelare som spelade Charles Surface var högst<br />
sympatisk såsom den godmodige vivören, men höjdpunkten i pjäsen var när lady Teazle och<br />
sir Peter spelade sin duett för harpa och flöjt — ett mästerstycke av musikkomedi med<br />
musiken lika god som komedin. Och dock finns det i Skandalskolan ej mycket tillfälle till<br />
finare nyanser, och ej ens Konstnärsteaterns skådespelare lyckades krama fram mycket mera<br />
ur stycket än vad ögat uppfattar.<br />
Lucien har varit sjuk en vecka och tycker mycket synd om sig själv. Jag tror inte, att han är<br />
särdeles stark, och han plågas av hemlängtan till Frankrike — fastän han på sitt sätt älskar<br />
<strong>Ryssland</strong>. Han är en utomordentligt skicklig journalist och måste lida av att vara utan ett<br />
arbete som upptar honom fullt. Maurice och jag besökte honom på eftermiddagen, och vem<br />
råkade vi på där om inte Jean-Richard Bloch! Bloch lämnade Paris så sent som i april i år. Jag<br />
hade träffat honom blott en gång i Paris i sällskap med gamle Karl Rappoport - jag undrar just<br />
var han finns nu; han skulle fira sin 75-årsdag just när tyskarna tågade in i Paris. Jag hoppade<br />
i galen tunna när jag till Bloch nämnde Rappoports namn; jag hade alldeles glömt att gamle<br />
Karl hade varit mycket missnöjd med Moskva vid tiden för Bucharinrannsakningen. Jag hade<br />
naturligtvis läst Blochs böcker och var intresserad att träffa någon som hade varit i Paris så<br />
nyligen. Bloch berättade att han hade tillbringat månader i Paris med att skriva och utge<br />
hemliga broschyrer och aldrig hade sovit i samma hus mer än tre nätter i rad. En dag upptäckte<br />
han att marken började bränna under fötterna på honom, och han försvann till <strong>Ryssland</strong><br />
— men på vilken väg omtalade han ej, och jag ville inte fråga. Han sade att sedan Langeron<br />
blivit avskedad och amiral Bara gjorts till polisprefekt en fruktansvärd rensning hade<br />
företagits inom parispolisen. Santéfängelset var överfullt av polismän, och Langeron själv<br />
hade suttit där två månader. Åtminstone ända till våren hade majoriteten inom parispolisen<br />
varit absolut emot att samarbeta med tyskarna; på gatorna skämtade de oavbrutet på tyskarnas<br />
bekostnad; och när de skickades på husundersökning hos ”misstänkta” — vare sig det gällde<br />
föregivna kommunister eller de Gaulle-anhängare — hände det ofta att komprometterande<br />
dokument förstördes på stället av de poliser som hade upptäckt dem. Men Bloch trodde att där<br />
var mindre trevligt nu efter utrensningen såväl i polisprefekturen som hemliga polisen, och<br />
inom gendarmeriet funnas enligt hans åsikt vissa farliga element som mycket väl kunde<br />
komma att bilda kärnan till en fransk Gestapo. Men ej ens på det sättet trodde han att någon<br />
stor och pålitligt tyskvänlig kår kunde upprättas i Frankrike för något som helst ändamål. Där<br />
skulle alltid finnas ”förrädare”. Skottet mot Laval uppfattade han som ett mycket lovande<br />
tecken. Bloch skriver en hel del här.<br />
Måndag den 6 oktober.<br />
Jag hör att en konvoj väntas lämna Arhangelsk i början av nästa vecka, och jag har fått löfte<br />
om plats i flygplanet på torsdag eller fredag. Undrar just om det går i stöpet nu igen? I morse<br />
träffade jag X.; han föreföll anmärkningsvärt lugn och obekymrad för den nya offensiven och<br />
trodde inte att den hade så mycket att betyda. Vad som mest bekymrade honom var att<br />
tyskarna befunno sig oroande nära Brjansk (nå, det ha de gjort förr och drivits tillbaka). Å<br />
andra sidan ansåg han läget kring Leningrad avgjort mera hoppingivande; i söder tycktes<br />
tyskarna ha hejdats efter intagandes av Poltava. Harkov var ej längre i omedelbar fara. Han<br />
trodde att tyskarna rustade sig feberaktigt för ett vinterfälttåg, i det de rekvirerade och