Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
112<br />
”Ja”, sade han. ”Men en sak kan sägas på olika sätt. Den behöver inte sägas så att den stöter<br />
censorn. Allvarligt talat råder inte minsta tvivel om, att vi redan är grundligt försvagade i<br />
industriellt hänseende, och kanske går ännu några betydande industricentra förlorade. Jag är<br />
exempelvis inte alldeles säker på hur det går med Harkov. Tyskarna står redan vid Poltava. I<br />
veckor har vi hört talas om den ekonomiska konferensen i Moskva; när skall den samlas?”<br />
Jag sade mig tro att Beaverbrook redan var på väg och att den skulle samlas veckan därpå.<br />
”Detta <strong>krig</strong> är mycket grymt”, sade han. ”Ni kan inte göra er en föreställning om hur folket —<br />
och särskilt soldaterna i röda armén — hata tyskarna. Och det är inte att undra på. Tänk på<br />
alla städerna och byarna där borta” — och han pekade mot väster<br />
— ”tänk på alla de lidanden, för att inte tala om hungern, som dessa människor får utstå. Jag<br />
har sett saker som jag aldrig skulle ha trott möjliga. Vårt folk har satt sig i sinnet, att när<br />
räkenskapens dag kommer, intet av allt detta skall vara förgätet.” Det glimmade till av hat i<br />
hans ögon. ”Och jag kan inte låta bli att tänka på Harkov, på min hustru och min lilla åttaåriga<br />
dotter.” Han satt tyst en stund, och trummade med fingrarna på knäet medan han lugnade sig.<br />
”Naturligtvis finns alltid friskarorna”, sade han till sist, ”de utgör åtminstone en personlig<br />
utlösning för tusentals människor där borta. Det kommer ett ögonblick då de inte längre<br />
härdar ut utan beger sig in i skogarna i hopp om att en gång råka på en tysk. Ofta är det så gott<br />
som självmord, de vet att de nästan säkert bli infångade förr eller senare — men det finns en<br />
möjlighet, intalar de sig, att bli vid liv eller att åtminstone dö utan att behöva utstå den<br />
skymfen att hela tiden se tyskar omkring sig.”<br />
”Vilken militär betydelse har friskarerörelsen enligt er åsikt?” frågade jag.<br />
”Den är av stor betydelse, men dock inte så betydelsefull, som den skulle kunna vara. Om<br />
våra trupper fortsätter att dra sig tillbaka så måste friskarorna förr eller senare bli avskurna<br />
från sina tillförsel-källor, jag menar från tillgången till vapen. De kan fortsätta sitt sabotage<br />
och olika former av passivt motstånd, men de skulle då inte längre utgöra någon väpnad<br />
styrka som man på allvar kan räkna med. En del av dem blir med säkerhet fysiskt utmattade,<br />
och i några fall mattas kanske också stridsviljan. Om vi bara hade förberett friskarerörelsen<br />
riktigt, om vi ändå hade lagt upp förråd av tusentals vapen i hela västra <strong>Ryssland</strong>! Då skulle<br />
friskarerörelsen ha svarat för femtio procent av vår seger. Något — ja, faktiskt en hel del —<br />
gjordes i den riktningen, men inte i tillräckligt god tid, och söderut finns det tyvärr inga<br />
skogar.”<br />
”Är ni på väg till Dorogobuzh?” frågade jag.<br />
”Nej, inte till staden utan bara till stationen, som ligger en femton kilometer hitom staden.<br />
Men själva staden! Se på den — den är ett litet mästerstycke av tysk kultur.<br />
Jag anmärkte att jag hade sett något liknande i England.<br />
”Om jag rådde över ert flygvapen”, sade han, ”skulle jag ha trehundra bombplan över Berlin<br />
varenda natt.”<br />
Jag sade att jag trodde det skulle bli livlig engelsk flygverksamhet över Tyskland till vintern.<br />
Någon inom regeringen, tillade jag, hade för kort tid sedan sagt att bombningen av London<br />
var ett lekverk mot vad tyskarna skulle få känna på.<br />
”Det vill jag hoppas”, sade kaptenen och smålog för första gången.<br />
I solnedgången kommo vi slutligen, efter allehanda missöden, fram till slutet av den leriga