Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
111<br />
ingenmans-land. Då och då hördes en kanon i fjärran. Den stackars Andrej Pavlovitj var<br />
alldeles uttröttad efter att en hel dag ha kört på dessa ryska byvägar och muttrade för sig själv.<br />
Jag förstod honom tillfullo och tyckte att vi för en gångs skull mycket väl kunde sova i<br />
bilarna. Men de som ordnat resan skulle ha ansett detta som ett fiasko, och eftersom vi voro<br />
”gäster” funno de sig nödsakade att bjuda det bästa möjliga — i detta fall fältsjukhuset. Tvärs<br />
genom en mörk skog letade vi oss fram till ingången till ett stort skyddsrum. Sjukhuset bestod<br />
av flera dylika rum, och eftersom det lyckligtvis just nu var mindre hårt belagt, fick vårt<br />
sällskap helt förfoga över ett av rummen. Med hjälp av bårar, filtar och halmsäckar tillbragte<br />
vi en mycket god natt, och den svaga karbollukten förstärkte kanske den sömngivande verkan<br />
av sexton timmars färd på den ryska landsbygden. Det var bäst att inte tänka på hur mycket<br />
plågor och lidanden vår sovsal hade bevittnat kanske blott få dagar tidigare.<br />
Sköterskorna voro elever från medicinska fakulteten i Tomsk, alla unga och ovanligt vackra,<br />
som sibiriskorna vanligen äro; och överläkaren, som nästa morgon visade mig två av de andra<br />
skyddsrummen och som själv var från Moskva, sade mig att han aldrig träffat på en så duktig<br />
och allvarlig uppsättning sköterskor. Här i de mörka men väl uppvärmda skyddsrummen fick<br />
jag se en skymt av <strong>krig</strong>ets fasor — en ung man, nästan medvetslös och med båda benen<br />
amputerade, en annan som hade förlorat båda ögonen och vars huvud, invirat i bandager,<br />
påminde om en snögubbe utan ögon. Han låg alldeles tyst så när som på ett svagt stönande då<br />
och då. Men andra, lätt sårade, talade gärna. Jag minns särskilt en ung pojke som hade fått ett<br />
köttsår i benet medan han släpade tillbaka en svårt sårad kamrat från ingenmans-land.<br />
”Jag var tvungen att få honom med mig genast”, sade han, ”hade jag väntat till natten skulle<br />
han ha strukit med av blodförlusten.” Nu funnos blott tjugu eller trettio sårade på sjukhuset,<br />
men ett par veckor tidigare hade det haft att behandla ända till trehundra fall om dagen. Där<br />
funnos sju kirurger, sex andra läkare och fyrtioåtta sköterskor utom annan personal.<br />
Operationsrummet var väl utrustat och hade både röntgen och apparater för blodtransfusion.<br />
Ännu så länge, sade överläkaren, hade man ej lidit brist på förbandsartiklar och annat.<br />
Det hade regnat kraftigt under natten, den mossiga marken under träden var som ett träsk, och<br />
vägarna voro sämre än någonsin. Efter några timmars besvärlig färd — vi hade åter kommit<br />
ett stycke bort från fronten — nådde vi omsider den lantgård, där vi skulle ha intagit en måltid<br />
dagen förut. Det var en stor grönsaksodlande statsfarm med mejeri, och där intogo vi nu ett<br />
mellanmål bestående av korv och ägg, smör, bröd och ost samt stora muggar te. Två kaptener,<br />
som skulle åt samma håll som vi, bådo att få följa med. Den ene, kapten Lebedev, som i det<br />
civila livet hade varit läroverkslärare, fick åka i vår bil. Hans hemstad var Harkov och han<br />
hade studerat historia och nationalekonomi vid universitetet där. Månaden förut hade han varit<br />
med om svåra strider kring Kiev; nu hade hans regemente förflyttats till Smolensk.<br />
”Det tjänar ingenting till att påstå att allt står väl till”, sade han till mig. ”Allt skrävlet och<br />
fraspatriotismen i pressen kan vara bra som propaganda, för att hålla uppe stridsviljan; men<br />
det kan bli för mycket av det goda — som det stundom också blir. Vi kommer att behöva<br />
hjälp utifrån — och kraftig hjälp innan det är för sent. Jag känner Ukraina och vet hur oerhört<br />
viktigt det är för hela landets ekonomi. Vi har förlorat Krivoj Rog och Dnjepropetrovsk, och<br />
utan järnet från Krivoj Rog blir det svårt för Harkov och Brjansk att arbeta med<br />
tillnärmelsevis full kapacitet. Leningrad är också mer eller mindre isolerat, Leningrad med sin<br />
högt utbildade arbetarstam. Och vi vet inte hur pass långt tyskarna kommer att tränga fram.<br />
Om herrarna har något inflytande på brittiska regeringen”, tillade han nästan bönfallande, ”så<br />
säg för Guds skull inte att allt är utmärkt.”<br />
Jag svarade att vi inte gjorde det, men att man hade att räkna med censuren.