Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
109<br />
”Flygfältet, flygfältet”, brummade han. ”Ni bombade mig” , utbrast han på tyska i strid med<br />
förhandlingsordningen; ”mig, i min säng, på mitt hotell, krossade mina fönsterrutor. Flygfältet,<br />
jo vackert — mitt inne i Vjazma, många kilometer från flygplatsen.”<br />
Tyskarna hade intet att svara, och numro två ryckte bara föraktfullt på axlarna.<br />
”Och vet ni av”, sade någon annan nu genom tolken, ”att några av oss sågo offren, två små<br />
flickor och några gamla?”<br />
Jag iakttog noga de tre tyskarna; inte en muskel rörde sig i deras ansikten, de voro fullkomligt<br />
oberörda.<br />
”Och hur gick det till när ni tvangs ner?”<br />
”Fem ryska jaktplan anföll oss på en gång, så att naturligtvis ...” ”Inte fem utan sex”, rättade<br />
numro två.<br />
Därpå fördes de ut, varvid numro ett och nummer tre gjorde honnör. För några bland oss var<br />
hela förhöret en smula osmakligt men likväl upplysande. Det fanns också en fjärde fånge, men<br />
han hade ådragit sig svåra skador och låg på sjukhus.<br />
Nästa morgon foro vi tvärs över åkrarna till ett stort fält, där det tyska planet låg, genomborrat<br />
av talrika kulor. Det hade gått ned lätt och ledigt utan att skadas nämnvärt; numro tre måste ha<br />
varit en god pilot. Himlen var blå men en kall nordanvind svepte fram över blåklinten kring<br />
Heinkelplanet. Det var så kallt att jag för första gången drog på min hundskinnspäls.<br />
Denna och den följande dagen fingo vi en god föreställning om ryska vägar och om ”general<br />
Gyttja”. Och jag kom till den slutsatsen att gyttjan utgör en viktig men ej avgörande faktor i<br />
detta <strong>krig</strong>. Våra små bilar fastnade gång på gång, och det tog tid att draga loss dem, men på de<br />
bottenlösa byvägar där vi färdades den dagen — och på sina ställen låg gyttjan fotsdjup —<br />
sago vi många lastvagnar ta sig fram, naturligtvis inte snabbt, men fram kommo de dock.<br />
Några sutto fast i gyttjan men ej ohjälpligt; med något arbete och i nödfall en bogsering<br />
drogos de förr eller senare loss. Men det märkligaste var att stridsvagnar, varav vi mötte<br />
åtskilliga, tycktes taga sig fram utan minsta svårighet och med nästan normal fart; och deras<br />
kedjehjul klarade guppen och hålen och vattensamlingarna på vägen utan större besvär.<br />
Det hade regnat kraftigt några dagar förut, och det var förvisso ingen bekväm resa. Men hur<br />
vacker tedde sig inte den ryska landsbygden. Med ungefär sju kilometers fart i timmen foro vi<br />
genom vad som tycktes mig en ändlös skog. Björkarna började just gulna, luften var fylld med<br />
doften av gräs och jord. Omsider kommo vi ut ur skogen och stodo inför uppgiften att korsa<br />
en nästan bottenlös hålväg. Det gällde att lägga ut ett slags brygga av plankor och halmkärvar.<br />
Folk från byn kom och hjälpte oss — det var en fattig by, kluven av hålvägen i två delar. Den<br />
skilde sig ej stort från vilken by som helst i Gogols Döda själar, och mitt samtal med en av<br />
kvinnorna i byn gick också i Gogols stil.<br />
”Vart leder den här vägen?”<br />
”Vart ämnar du dig?” genmälte kvinnan.<br />
”Det vet jag inte”, sade jag helt uppriktigt. ”Varför frågar du då?”<br />
Det var fullt av kvinnor och barn i byn — de flesta uselt klädda — men knappast några män.<br />
De hade gått ut i <strong>krig</strong>et, och livet hade, som en av kvinnorna sade, blivit mycket<br />
bekymmersamt. När omsider alla bilarna med mycket halande och hojtande fraktats över<br />
hålvägen och motorerna dånade för fullt, sade en av de medföljande officerarna: