Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
105<br />
mässen, som var belägen i det stora tältet. Vi uppvaktade även den politiske kommissarien i<br />
skyddsrummet näst intill.<br />
Lunchen var naturligtvis ej improviserad. Översten hade förberetts på detta besök av fjorton<br />
eller femton gäster; på det långa bordet var framdukat ett smörgåsbord och vodkaflaskor, och<br />
upppasserskor buro omkring ofantliga fat med rostbiff och bröd.<br />
Med sitt rättframma okonstlade sätt var överste Kirilov en man för vilken armén betydde allt.<br />
Min granne, en ung löjtnant, berättade om överstens hänsynslösa mod; under hela måltiden<br />
hörde jag honom ej fälla ett enda ord om sig själv, men han var stolt över sitt regemente — ett<br />
av dem, sade han, som alltid hade gått framåt och aldrig tillbaka. Han var en typisk soldat av<br />
gamla stammen, en sådan som Lermontovs intagande Maxim Maximitch och som de många<br />
enkla tappra anspråkslösa män, vilka Tolstoj tecknar så mästerligt i Krig och fred och särskilt<br />
i Från Sevastopols belägring. Det dracks naturligtvis skålar för röda armén och för Stalin, för<br />
Storbritannien och Förenta Staterna; vid varje skål måste vi tömma ett stort glas vodka, och på<br />
vodkan följde armenisk konjak och sött vin från Krim. Den gången var det med säkerhet ej<br />
frågan om någon ranson om too gram per dag — en ranson som ”vår Stalin” enligt överste<br />
Kirilovs ord ”hade befallt att sovjettrupperna skulle få”. Denna måltid nära fronten — det här<br />
avsnittet råkade just då vara särskilt fridfullt — var i viss mån inkonsekvent och konstlad;<br />
men jag är säker på att översten och hans officerare ej uppfattade den på det sättet. För dem<br />
var det en stor händelse att undfägna och föra omkring en mängd engelska och amerikanska<br />
tidningsmän och en engelsk parlamentsledamot — ett släkte, som säkerligen ingen av dem<br />
hade stött på förut ... I förbigående kan jag nämna att några av de yngre officerarna voro<br />
mycket intresserade att se, hur mycket vodka vi kunde tåla. Åtminstone en av vårt sällskap<br />
ramlade under bordet, vilket ryssarna tyckte var ett lustigt skämt.<br />
På väg in i tältet hade jag lagt märke till en liten gynnare som stod på vakt med påskruvad<br />
bajonett, iförd en mycket för stor soldatkappa ... Vid utgåendet frågade jag översten om<br />
honom.<br />
”Ack, ni måste tala med Sascha”, svarade han. ”Han är regementets son, vi har adopterat<br />
honom. Ser ni, han blev föräldralös när Jartsevo bombarderades — några kilometer härifrån.”<br />
Det var en liten blek pojke med sorgmodig uppsyn. Mössan satt nedsjunken över öronen.<br />
Översten klappade honom på kinden.<br />
”Nå, Sascha, hur tycker du om att vara hos röda armén?” ”Riktigt bra, kamrat överste”,<br />
svarade pojken med en glimt av tillgivenhet i de blekblå ögonen, när han såg på översten.<br />
”Hur gammal är du, Sascha?”<br />
”Nyss fyllda fjorton.”<br />
”Ja, du är för ung för att vara riktig soldat, men vi ska nog göra en bra karl av dig åt röda<br />
armén.”<br />
”Ja, kamrat överste. Jag ska tjäna röda armén, det är klart.” ”Det låter höra sig, min gosse.”<br />
Sascha berättade för mig att han hade förlorat sina föräldrar vid bombardemanget samt<br />
anträffats och adopterats av regementet. När jag tog farväl av honom frågade jag översten om<br />
jag kunde skänka pojken tio rubel.<br />
”Nej, ge honom inte pengar, men om ni vill ge honom ett litet minne så blir han glad.”<br />
Jag sökte i fickorna men fann ingenting utom en reservoarpenna — och den hade jag själv<br />
behov av — samt en sådan där fickspegel av stål som ej går sönder. Han blev mycket förtjust