Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
Ryssland i krig - Marxistarkiv
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
100<br />
på vägarna och hade aldrig fått så mycket som en skråma.<br />
”Men ni måste ha sett andra dödas?”<br />
”Ja”, svarade han, ”men förvånansvärt få, så ihärdigt som de anföllo vägarna.” Han erkände<br />
emellertid att det var en högst obehaglig erfarenhet.<br />
Jag berättade för honom olika kulsprutehistorier från Spanien.<br />
”Det är synd om Spanien”, sade han. ”Inom röda armén var vi livligt intresserade av spanska<br />
<strong>krig</strong>et. En av mina kamrater for dit som instruktör. Det är beklagligt att brittiska regeringen<br />
till den grad lämnade oss i sticket.”<br />
”Ja, och fransmännen”, sade jag.<br />
”Åh, vad kunde man vänta sig från ett land som Frankrike? Alltigenom ruttet. Så många<br />
femte-kolonnare att man ibland undrade om det egentligen fanns några andra?”<br />
Jag sökte övertyga honom om att det hade funnits andra kolonner i Frankrike än den femte .. .<br />
Jag begav mig ut och strövade genom Vjazmas gator. Framför trähuset mitt emot vårt ”hotell”<br />
hade en liten folkhop samlats, tydligen nyfiken på de fem bilarna och på dem som kommit i<br />
dessa. Jag minns särskilt en ung pojke, två gummor och en äldre man. Alla hörde de med<br />
intresse att de besökande voro engelsmän och amerikanare, och de frågade i oändlighet om<br />
England. Den äldre mannen, som var snickare, sade att han hade varit med i förra <strong>krig</strong>et, och<br />
engelsmännen voro redan då bundsförvanter, och ”mot två så stora makter som England och<br />
vårt Sovjetryssland hade tyskarna inga utsikter att segra”. De hade försökt nå fram till Vjazma<br />
men gjorde nog inte om försöket. Nu hade det varit mycket lugnt nära en månad. ”Ja, i<br />
morgon har det varat i tre veckor”, sade den ena gumman. Den unge pojken, som var femton<br />
år, hörde i hög grad den nya generationen till. Han utlät sig i undervisande ton: ”Det finns<br />
ingen femte kolonn i Sovjetunionen. Det är femte kolonnen som störtat alla de land som<br />
tyskarna har anfallit. Och det var lika så gott att vi och engelsmännen tågade in i Iran, för om<br />
vi inte hade gjort det så skulle den femte kolonnen i landet ha sålt det till tyskarna.”<br />
”Ni är bra hemma i dagspolitiken”, sade jag. ”Var snappar ni upp allt det där?” — ”Åh”, inföll<br />
en äldre kvinna som visade sig vara ynglingens mor, ”han har lärt sig alltihop i skolan.” —<br />
”Och vi håller också diskussioner i vår klubb”, tillade ynglingen stolt. Den andra kvinnan,<br />
som var gulblek och avtärd och bar en svart stickad schal om huvudet, sade i gråtmild ton:<br />
”Oh, detta <strong>krig</strong>, detta <strong>krig</strong>, dessa fördömda tyskar; jag skulle kunna riva ut ögonen på varenda<br />
en!” Och hon började gråta. ”Trehundra människor dödade vid senaste räden mot Vjazma.<br />
Herre Gud ...” — ”Åh, sluta upp med det där”, sade den andra kvinnan. ”Och var är din gud<br />
när allt kommer omkring?” — ”Gud är där uppe”, sade den gråtmilda gamla, ”och han blickar<br />
ner på oss.” — ”Det är lång väg dit upp i varje fall”, sade ynglingen och skrattade. ”Och för<br />
resten”, tillade han, ”är det inte sant att trehundra blev dödade. Det var femtiotvå, alla<br />
begravda i den gemensamma graven. Alla vet att det var femtiotvå.” — ”Nej, det var<br />
trehundra”, vidhöll gumman. ”Trehundra! Om bara Gud ville hjälpa oss mot de där odjuren<br />
...”<br />
Återigen skrattade ynglingen och tröstade henne med att den röda armén skulle ta bättre vård<br />
om henne än någon gud någonsin skulle göra.<br />
På kvällen åkte några av oss till en flygplats ett par kilometer utanför Vjazma. På vägen ditut<br />
kastade vi en blick på den viktiga järnvägsstation som tyskarna så ofta men förgäves — bortsett<br />
från någon mindre skadegörelse — hade sökt bomba, och där trafiken fortgick normalt.