Vetenskapligt program för Malmö Kulturmiljö - Malmö stad
Vetenskapligt program för Malmö Kulturmiljö - Malmö stad
Vetenskapligt program för Malmö Kulturmiljö - Malmö stad
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Vetenskapligt</strong> <strong>program</strong><br />
<strong>för</strong><br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>
<strong>Vetenskapligt</strong> <strong>program</strong><br />
<strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
Den arkeologiska verksamheten
<strong>Vetenskapligt</strong> <strong>program</strong><br />
<strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
Den arkeologiska verksamheten<br />
REDAKTION:<br />
Elisabeth Rudebeck, Chatarina Ödman,<br />
Bengt-Åke Samuelsson och Anders Högberg<br />
TEXTER AV:<br />
Åsa Berggren, Ingmar Billberg, Nils Björhem, Ann-Britt Falk, Anders Högberg,<br />
Jörgen Kling, Björn Magnusson Staaf, Jan Persson, Anders Reisnert, Mats Riddersporre,<br />
v Attila Rostoványi, Elisabeth Rudebeck, Gun-Britt Rudin, Bengt-Åke Samuelsson,<br />
Per Sarnäs, Raimond Thörn och Chatarina Ödman
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
Box 406,<br />
SE-201 24 <strong>Malmö</strong>, Sweden<br />
Besöksadress: <strong>Malmö</strong>husvägen 1<br />
Tel. 040-34 10 00<br />
Fax: 040-34 42 45<br />
http://www.museer.malmo.se/kulturmiljo<br />
© 2001 <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
Omslag: Chatarina Ödman<br />
Omslagsfoto: Helene Koch<br />
Tryckt av Prinfo / Team Offset & Media, <strong>Malmö</strong> 2001<br />
ISBN 91-87336-19-7
Innehålls<strong>för</strong>teckning<br />
Förord . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 7<br />
DEL I: Syfte, avdelningens verksamhet och historik<br />
1. Programmets syfte . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 11<br />
2. <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> – struktur, historik, ansvarsområden och arbetsfält . . 12<br />
Struktur och personal 12<br />
Historik 12<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>vård och utåtriktad verksamhet 12<br />
3. Den arkeologiska verksamheten – en tillbakablick . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 15<br />
Förhistoria 15<br />
Projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen 17<br />
Medeltid 18<br />
4. Förändringar inom arkeologin – en bakgrund . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 20<br />
De vetenskapliga <strong>program</strong>men 21<br />
DEL II: <strong>Vetenskapligt</strong> <strong>program</strong><br />
Inledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 25<br />
Uppläggning 25<br />
1. Utgångspunkter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 27<br />
Relationen mellan materiell kultur och samhälleliga fenomen 27<br />
Relationen mellan frågeställning, metod och tolkning 28<br />
Begrepp och kategorier 29<br />
Att främja ett problematiserande <strong>för</strong>hållningssätt i fältarbetet 30<br />
Rapporternas utformning 31<br />
2. Problemområden . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 33<br />
Platser och landskap 33<br />
Tid 36<br />
Förändring 38<br />
Individer, grupper och strukturer 42<br />
Kommunikation och interaktion 45<br />
Artefakter 47<br />
3. Prioriterade teman . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 52<br />
Områdesstudier och ”Den kustnära bygden” 52<br />
Landskapsutnyttjande och jordbruk 55<br />
Byar, kyrkor, borgar och städer 58<br />
Boplatsens inre struktur 64<br />
Kontinuitet och diskontinuitet i plats och betydelse 68<br />
Kommunikationsleder 73<br />
Matjorden som undersökningsobjekt och det dolda kulturlandskapet 76<br />
Det okända och nästan <strong>för</strong>svunna 77<br />
Artefaktstudier 81<br />
De gamla materialen och den nya tekniken 85<br />
4. Förväntningar in<strong>för</strong> framtiden med utgångspunkt från översiktsplaner . . 87<br />
5. Det vetenskapliga <strong>program</strong>met i praktiken . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 88<br />
Projektinriktat 88<br />
Det vetenskapliga <strong>program</strong>met i organisationen 88<br />
Citytunnelprojektet 89<br />
Exploatering och arkeologi 89<br />
Referenser . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 90<br />
Noter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 100
Förord<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 7<br />
Upprättandet av vetenskapliga <strong>program</strong> är ett uttryck <strong>för</strong> dagens krav på en tydligare<br />
målsättning <strong>för</strong> den arkeologiska uppdragsverksamheten vid landets olika grävande institutioner.<br />
De arkeologiska undersökningarna skall styras av ett mer riktat synsätt och<br />
skall generera ny kunskap, vilket också framhålls i regeringens forskningsproposition från<br />
1994.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> arbetar inte enbart med arkeologisk uppdragsverksamhet utan<br />
verkar inom ett brett spektrum, som omfattar kyrkoantikvariska frågor, plan- och byggärenden<br />
samt marinarkeologi. Särskilt vad gäller planärenden är ett övergripande <strong>för</strong>hållningssätt<br />
till vår kulturmiljö av stor vikt och det är just i ett tidigt skede av översiktsoch<br />
detaljplanearbetena som möjligheterna att skapa <strong>för</strong>ståelse <strong>för</strong> kulturmiljöarbetet är<br />
som störst. Med den utbyggnadstakt som <strong>för</strong> närvarande råder i <strong>Malmö</strong>området är det<br />
väsentligt att också verka <strong>för</strong> en ökad medvetenhet om bevarandefrågor.<br />
För att stärka kulturmiljöns ställning erhåller avdelningen, under en <strong>för</strong>söksperiod<br />
om tre år, särskilda medel från Riksantikvarieämbetet. Med dessa följer även ett utökat<br />
geografiskt ansvarsområde omfattande Burlövs, Svedala och Vellinge kommuner. Dessutom<br />
deltar avdelningen i flera olika nätverk, vilka tillkommit på initiativ av de skånska<br />
museerna som en följd av länssammanslagningen 1995. I detta arbete ansvarar <strong>Malmö</strong><br />
<strong>Kulturmiljö</strong> <strong>för</strong> nätverket <strong>för</strong> <strong>för</strong>historia.<br />
Programmet har tillkommit genom bidrag från ett stort antal av avdelningens medarbetare<br />
och kommer att utgöra grunden <strong>för</strong> hur vi skall betrakta arkeologin, men också<br />
ange inriktningen <strong>för</strong> den arkeologiska verksamheten under de närmaste tre åren. Programmet<br />
kommer att utvärderas kontinuerligt och <strong>för</strong>hoppningsvis leda till en utveckling<br />
av verksamheten i positiv riktning. Det kan därmed också ses som ett mål<strong>program</strong><br />
<strong>för</strong> en både omfattande och väsentlig del av <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s arbetsområde.<br />
Avslutningsvis vill vi med detta vetenskapliga <strong>program</strong> hedra minnet av vår arbetskamrat<br />
Gun-Britt Rudin, som avled under fjolåret och som på ett påtagligt sätt deltog i<br />
diskussionerna kring arbetet med <strong>program</strong>met, men som inte fick uppleva den färdiga<br />
produkten.<br />
Ingmar Billberg<br />
Stadsantikvarie
Till minne av Gun-Britt
DEL I<br />
SYFTE, AVDELNINGENS VERKSAMHET OCH HISTORIK
1. Programmets syfte<br />
Det vetenskapliga <strong>program</strong>met <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har<br />
två generella målgrupper, en intern och en extern. Den interna<br />
målgruppen utgörs av avdelningens personal och den<br />
externa utgörs av Riksantikvarieämbetet (RAÄ), länsstyrelsen,<br />
uppdragsgivare samt andra uppdragstagande och forskande<br />
institutioner. Programmet har fyra huvudsyften när<br />
det gäller den interna verksamheten:<br />
1. att utgöra diskussionsunderlag <strong>för</strong> arkeologiska frågor<br />
2. att vägleda den vetenskapliga planeringen av arkeologiska<br />
undersökningar och utformningen av undersökningsplaner<br />
och projekt<strong>program</strong><br />
3. att vara vägledande vid analys, tolkning och rapportering<br />
4. att stimulera utvecklingen av verksamheten<br />
Externt syftar <strong>program</strong>met till att vara en hjälp <strong>för</strong> länsstyrelsen<br />
och RAÄ vid bedömningar av avdelningens under-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 11<br />
sökningsplaner och projekt<strong>program</strong> samt vid bedömningar<br />
av kvaliteten på avdelningens arkeologiska verksamhet. För<br />
uppdragsgivare är <strong>program</strong>met tänkt att ge en inblick i<br />
avdelningens verksamhetsmål. Förhoppningen är att det<br />
ska framgå vad olika undersökningsstrategier och metoder<br />
syftar till och att dessa skiftar beroende på frågeställningarnas<br />
och objektens art.<br />
Eftersom <strong>program</strong>met är det <strong>för</strong>sta som utarbetats inom<br />
avdelningen presenteras i del I avdelningens struktur och<br />
historik, inkluderat den kulturmiljövårdsverksamhet som<br />
ligger utan<strong>för</strong> uppdragsarkeologin. Som bakgrund till utformningen<br />
av det vetenskapliga <strong>program</strong>met ges också en<br />
tillbakablick på avdelningens arkeologiska verksamhet under<br />
de senaste tjugofem åren liksom på de mer generella<br />
<strong>för</strong>ändringar inom arkeologin som kommit att påverka hur<br />
uppdragsarkeologin bedrivs idag. Del II utgörs av det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>met och inleds med en presentation av<br />
dess uppläggning och innehåll.
12 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
2. <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> – struktur, historik,<br />
ansvarsområden och arbetsfält<br />
Struktur och personal<br />
I september 2000 hade <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> 28 tillsvidaretjänster<br />
(22 tillsatta). I samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
som påbörjades år 1993 och planeras pågå till<br />
2003, har 50-100 personer varit projektanställda varje år<br />
och då arbetsbelastningen varit som störst har antalet projektanställda<br />
överskridit 100 personer. Samtidigt har andra<br />
projekt, som krävt en mindre arbetsstyrka, pågått parallellt.<br />
De nu pågående större projekten, främst Svågertorps industriområde<br />
och Citytunneln, kräver en stor andel projektanställda<br />
ett par år framöver.<br />
Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> finns följande tjänster: <strong>stad</strong>santikvarie<br />
(1), biträdande <strong>stad</strong>santikvarie (1), 1:e antikvarie<br />
(9), antikvarie (8), byggnadsantikvarie (1), bebyggelseantikvarie<br />
(1) samt assistent (1). Därtill kommer 78 projektanställda<br />
antikvarier (september 2000). Bland dessa ingår fem<br />
byggnadsantikvarier, som under ledning av en arkitekt anställd<br />
av länsstyrelsen, medverkar i ”Stor<strong>stad</strong>sprojektet”, en<br />
inventering av efterkrigstidens bebyggelse i <strong>Malmö</strong>. Bland<br />
1:e antikvarierna och antikvarierna finns följande specialkompetens:<br />
kulturgeograf, kyrkoantikvarie, marinarkeologisk<br />
expertis (under uppbyggnad) samt GIS- och inmätningsexpertis.<br />
Bland den projektanställda personalen finns<br />
flera med hög kompetens inom olika områden, så som IT,<br />
GIS och inmätning, landskapsarkeologi, arkeologisk teori,<br />
metodfrågor mm.<br />
Av avdelningens nuvarande personal har fyra avlagt filosofie<br />
doktorsexamen och ytterligare nio är doktorander i<br />
arkeologi eller medeltidsarkeologi. Fem doktorander kommer<br />
som ett led i akademiska avhandlingsarbeten att behandla<br />
resultat från undersökningar inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och andra större projekt i <strong>Malmö</strong>området.<br />
En doktorand kommer som ett led i avhandlingsarbetet,<br />
och genom ett avtal med Arkeologiska institutionen i<br />
Lund, att arbeta med material från äldre och nyare undersökningar<br />
i <strong>Malmö</strong>området. För närvarande planeras flera<br />
sådana samarbeten. Utöver detta är ett antal personer ur<br />
både den tillsvidareanställda och den projektanställda personalen<br />
engagerade i forskningsprojekt initierade vid Arkeologiska<br />
institutionen i Lund. Dessa tas upp nedan.<br />
Historik<br />
Under årens lopp har <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> på olika sätt tillhört<br />
<strong>Malmö</strong> Museer, men är sedan 1999 en egen avdelning<br />
direkt under kultur<strong>för</strong>valtningen i <strong>Malmö</strong> Stad, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>. Fram till år 1985 ingick <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> (dåv.<br />
Stadsantikvariska enheten och senare Stadsantikvariska avdelningen)<br />
i den dåvarande Stadshistoriska avdelningen vid<br />
<strong>Malmö</strong> Museum, men detta år delades dessa avdelningar<br />
organisatoriskt. Detta innebar att Stadsantikvariska avdelningen<br />
helt kom att arbeta med arkeologi och kulturmiljövård.<br />
I december år 2000 ändrades avdelningens namn från<br />
Stadsantikvariska avdelningen till <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>.<br />
I början av 70-talet, i samband med att verksamheten<br />
utökades, fick <strong>Malmö</strong> Museum i uppdrag av RAÄ att bevaka<br />
en del av ämbetsverkets intressen inom <strong>Malmö</strong> <strong>stad</strong>. En<br />
särskild tjänst kallad Riksantikvariens ombud inrättades.<br />
År 1975 ändrades titeln till Stadsantikvarie. Tjänsten var<br />
<strong>för</strong>st personligen knuten till Bengt Salomonsson, som var<br />
avdelningens chef mellan 1967-1983, men kom från och<br />
med år 1988 att knytas permanent till <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>.<br />
I Skånes Hembygds<strong>för</strong>bunds årsbok från 1979 behandlas<br />
i en artikel den arkeologiska verksamheten i <strong>Malmö</strong> och<br />
dess historia från omkring sekelskiftet 1900 och till slutet<br />
av 1970-talet, då den stora Fosie IV-undersökningen just<br />
hade påbörjats. 1 Denna undersökning kom att spela stor<br />
roll <strong>för</strong> hur den arkeologiska verksamheten skulle komma<br />
att bedrivas under påföljande år och <strong>för</strong> hur den bedrivs<br />
idag, med avseende på metoder, problemorientering och<br />
organisation. I sammanhanget betydelsefullt var att 28 arkeologer,<br />
ett <strong>för</strong> den aktuella tiden stort antal, blev tillsvidareanställda<br />
år 1980, många efter att ha varit säsongsanställda<br />
under flera år. Den kontinuitet som detta gav möjlighet<br />
till har spelat stor roll <strong>för</strong> verksamhetens utveckling.<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>vård och utåtriktad verksamhet<br />
Det huvudsakliga arbetsområdet <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> är<br />
den arkeologiska uppdragsverksamheten, men även andra<br />
typer av kulturmiljövård, t.ex. sådan som avser underlag <strong>för</strong><br />
bevarande av kyrkor, profana byggnader och kulturmiljöer,<br />
har under senare år kommit att uppta en allt större del av<br />
verksamheten. Uppdrag i form av kulturmiljöanalyser, konsekvensbeskrivningar<br />
i samband med infrastrukturella satsningar<br />
och storskalig nybebyggelse, underlag <strong>för</strong> byggnadsminnes<strong>för</strong>klaringar<br />
samt remisshantering från kommunala<br />
instanser och länsstyrelsen tillhör de ordinarie arbetsuppgifterna.<br />
En viss kulturmiljövård i form av byggnadsvård bedrevs<br />
tidigare av Stadshistoriska avdelningen vid dåvarande <strong>Malmö</strong><br />
Museum. Mellan 1940- och 1970-talet var arbetet i
huvudsak inriktat på att genom<strong>för</strong>a dokumentationsarbeten<br />
i samband med rivningar och ombyggnader av äldre fastigheter.<br />
Främst var det husen från 1500- och 1600-talen som<br />
var <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> dokumentation, i samband med rivningar i<br />
den <strong>stad</strong>s<strong>för</strong>nyelseprocess som ägde rum efter andra världskriget.<br />
Arbetena genom<strong>för</strong>des ofta i samarbete mellan tjänstemän<br />
vid <strong>Malmö</strong> Museum och malmökännaren och filosofie<br />
doktorn Einar Bager.<br />
En stor byggnadsinventering genom<strong>för</strong>des på initiativ<br />
av kommunfullmäktige och låg färdig 1972. 2 <strong>Malmö</strong> Museum<br />
var under denna tid remissinstans <strong>för</strong> byggnadsinventeringar<br />
men spelade annars en underordnad roll. Trots<br />
detta började plan- och ombyggnadsärenden remitteras till<br />
<strong>Malmö</strong> Museum. Detta innebar att tjänstemännen vid <strong>Malmö</strong><br />
Museum fick en bredare insyn i kulturmiljövården, men<br />
<strong>för</strong>st i slutet av 1970-talet etablerades en kulturmiljövård i<br />
modern bemärkelse och <strong>Malmö</strong> Museums kompetens vad<br />
gäller plan- och byggärenden togs allt mer i anspråk av olika<br />
kommunala instanser. Efterhand som allmänhetens intresse<br />
<strong>för</strong> äldre byggnader och miljöer ökade kom också en<br />
viss del av arbetet att upptas av en rådgivande funktion i<br />
byggnadsvårdsfrågor.<br />
År 1982 påbörjades en inventering av Rådmansvångens<br />
bebyggelse, som ett samarbete mellan <strong>Malmö</strong> Museum,<br />
Stadsbyggnadskontoret och Fastighetskontoret. 3 Erfarenheterna<br />
från inventeringen visade att man bör se miljön som<br />
helhet och inte bara enskilda byggnader. Detta applicerades<br />
vid den översiktliga inventering som låg färdig <strong>för</strong> beslut<br />
1989. 4 I kölvattnet av denna inventering följde arbetet med<br />
översiktsplanen 1990 <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> Stad där delar av ett kulturmiljövårds<strong>program</strong><br />
inarbetades. 5 Detta arbete har reviderats<br />
i översiktsplanen år 2000. 6 Samarbetet med Stadsbyggnadskontoret,<br />
Gatukontoret och Fastighetskontoret<br />
har efterhand <strong>för</strong>djupats och avdelningens tjänster och kompetens<br />
efterfrågas allt mer inom den kommunala planeringen.<br />
År 1995 genom<strong>för</strong>des en utlokalisering av RAÄ:s beslutsfunktioner<br />
rörande kyrkoärenden till landets länsstyrelser.<br />
Samtidigt fick <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> uppdraget att<br />
ansvara <strong>för</strong> kyrkoantikvariska ärenden inom <strong>Malmö</strong> kyrkliga<br />
samfällighet, dvs. <strong>Malmö</strong> Stad. Sedan detta år finns vid<br />
avdelningen en 1:e antikvarie med specialisering just på<br />
kyrkoärenden. Dessa ärenden omfattar huvudsakligen ombyggnader,<br />
renoveringar och andra typer av <strong>för</strong>ändringar.<br />
I inledningsskedet till projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
publicerade <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> en kulturlandskapsanalys<br />
in<strong>för</strong> de mycket omfattande markarbetena och en kulturgeograf<br />
knöts till projektet <strong>för</strong> att utforma historiska kartöverlägg<br />
över de aktuella områdena. 7 De kulturgeografiska<br />
aspekterna har med tiden blivit allt mer betydelsefulla <strong>för</strong><br />
den uppdragsarkeologiska verksamheten. Kulturgeografin<br />
bidrar med kompetens och metoder med direkt relevans <strong>för</strong><br />
arkeologisk praxis och har samtidigt påtaglig betydelse <strong>för</strong><br />
kulturmiljöarbetet också i vidare mening. Från och med år<br />
2001 finns en kulturgeograf knuten permanent till avdelningen.<br />
Avdelningen arbetar också på uppdragsbasis med framtagning<br />
av kulturmiljö<strong>program</strong> och åtgärds<strong>program</strong> <strong>för</strong><br />
Bå<strong>stad</strong>s kommun. 8 Skånska herrgårds- och slottsmiljöer är<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 13<br />
ett annat område där avdelningen utvecklat en specialkompetens<br />
som nyttjas över hela länet. 9<br />
Inom avdelningen är sex olika kulturmiljövårdsprojekt<br />
under uppbyggnad. Dessa är:<br />
1. en inventering av det äldre odlingslandskapet inom<br />
<strong>Malmö</strong> kommun<br />
2. en inventering av marginalbebyggelse i <strong>Malmö</strong>, t.ex.<br />
”fiskehoddor”<br />
3. en inventering av den s.k. Per-Albin-linjen från 1940,<br />
dvs. den <strong>för</strong>svarslinje av bunkrar som anlades under andra<br />
världskriget; bunkrarna är ej skyddade av KML och<br />
inventeringen syftar till att ta fram underlag <strong>för</strong> bevarande<br />
och skydd av lämpliga objekt<br />
4. en inventering och värdering av industrimiljöer, tillsammans<br />
med bl.a. <strong>Malmö</strong> Museer<br />
5. inventeringar av järnvägsstationer i samarbete med Regionmuseet<br />
i Skåne<br />
6. en analys av kustsocknarna gällande namnformer som<br />
kan tyda på äldre hamnar eller andra kustrelaterade objekt<br />
Förutom dessa projekt, avser <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> också att<br />
<strong>för</strong>bättra vården av fornlämningarna inom <strong>Malmö</strong> Stad<br />
samt även vården av kranskommunernas fornlämningar. Ett<br />
projekt som avslutades i december 2000 är en inventering<br />
av bronsåldershögar inom <strong>Malmö</strong> Stad. En analys av vegetation<br />
och flora visade då bl.a. att gravhögarna Östre högar<br />
i Tygelsjö socken, Stöttehög i Husie socken och Hanehög i<br />
Oxie socken har den mest genuina och artrika betesmarksfloran.<br />
10 Tretton gravhögar har besiktigats med miljöarkeologisk<br />
metodik, men endast tre har gett information rörande<br />
den lokala markanvändningen vid tiden <strong>för</strong> monumentens<br />
upp<strong>för</strong>ande. Anledningen står till stor del att finna i<br />
grävande djurs påverkan. 11 Resultaten som presenteras i<br />
dessa båda rapporter utgör underlag <strong>för</strong> vidare diskussioner<br />
i regionen om hur skyddet <strong>för</strong> våra gravhögar eventuellt<br />
ytterligare kan <strong>för</strong>bättras.<br />
Fördelningen av RAÄ:s regionala stöd <strong>för</strong>ändrades 1999<br />
så att en del av stödet <strong>för</strong>delas till mera riktad kulturmiljövård.<br />
Detta sker under en treårsperiod i tre <strong>för</strong>sökslän (Skåne,<br />
Kalmar och Gotlands län). För <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har<br />
detta bl.a. resulterat i en överenskommelse med RAÄ om<br />
ett geografiskt större ansvarsområde omfattande även Burlövs,<br />
Svedala och Vellinge kommuner (fig. 1). 12 Då detta<br />
kommer att innebära en ökning av antalet planärenden och<br />
arkeologiska uppdrag kommer även särskilda medel (statsbidrag)<br />
att utgå. Överenskommelsen innebär också att <strong>Malmö</strong><br />
Museer och <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> skall dela ansvaret <strong>för</strong><br />
det marinarkeologiska arbetet utmed Skånes kuster. Samma<br />
år ingicks en överenskommelse mellan museerna i Skåne om<br />
<strong>för</strong>delningen av ansvarsområden inom kulturmiljöarbetet,<br />
varvid <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> bl.a. tilldelats nätverksansvaret<br />
<strong>för</strong> <strong>för</strong>historisk arkeologi. 13<br />
Sommaren år 2000 tilldelades Länsstyrelsen i Skåne s.k.<br />
G2-medel från RAÄ <strong>för</strong> marinarkeologiska inventeringar.<br />
Dessa medel delades ut till ytterligare tre län i landet. Syftet<br />
är att länsstyrelserna ska ta fram kunskapsunderlag gällande<br />
fornlämningar under vatten. I Skåne kommer medlen
14 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig. 1. <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s ansvarsområde.<br />
att användas i ett samarbete mellan <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> och<br />
Foteviksmuseet i Höllviken och ska gå till inventeringar<br />
och sammanställningar av hittills kända <strong>för</strong>historiska, medeltida<br />
och sentida material och lämningar (bl.a. vrak och<br />
muddringsfynd). Tre landskapsavsnitt ska inventeras:<br />
1) den öppna kusten längs med Öresund och kustsocknarna<br />
mellan <strong>Malmö</strong> och Trelleborg, bl.a. avseende hamnlägen,<br />
2) Sege å, dess mynning och en bit av åns nedre lopp och<br />
3) kust<strong>stad</strong>en <strong>Malmö</strong>. En inventering av kunskapsläget har<br />
sammanställts och man ska utifrån denna kunna peka på var<br />
behovet av insatser är mest angeläget. 14<br />
Det pågår <strong>för</strong> närvarande diskussioner inom <strong>Malmö</strong><br />
<strong>Kulturmiljö</strong> om hur kulturmiljövårdsarbetet ska kunna<br />
breddas framöver. Mycket av den kunskap som avdelningen<br />
besitter inom dessa områden är omsättningsbar t.ex.<br />
inom turist- och rekreationsnäringen. Kulturstigar och<br />
skyltningar av vandringsleder och rekreationsområden är<br />
utvecklingsbara teman i framtiden. Det bör nämnas i detta<br />
sammanhang att <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> nyligen har avslutat<br />
ett samarbetsprojekt med Länsstyrelsen i Skåne län rörande<br />
skyltning av fornlämningar och historiskt intressanta platser<br />
inom <strong>Malmö</strong> Stad. Projektet har varit kopplat till utgivningen<br />
av IK Foundations & Companys guidebok <strong>Malmö</strong><br />
Arkeologi – <strong>Malmö</strong> & Archaeology, som ingår i serien The<br />
Explorer’s Handbook. 15<br />
Förutom det arbete som tar sin utgångspunkt i formella<br />
lagar och bestämmelser <strong>för</strong>ekommer en mängd andra arbetsuppgifter<br />
inom avdelningen. Dessa utgörs av <strong>för</strong>edrags-<br />
hållande, guidningar och utställningsarbete, ibland<br />
i samarbete med avdelningar på <strong>Malmö</strong> museer. Det<br />
<strong>för</strong>ekommer också samverkan med andra uppdragstagande<br />
institutioner och museer, t.ex. RAÄ UV-<br />
Syd, Kalmar läns museum, Kulturen i Lund, Ribe<br />
museum, Köpenhamns Bymuseum och Nationalmuseum<br />
i Köpenhamn. Med Arkeologiska institutionen<br />
vid Lunds universitet finns olika typer av<br />
samarbete. När det gäller <strong>för</strong>historia och tidig medeltid<br />
medverkar avdelningen <strong>för</strong> närvarande i tre<br />
forskningsprojekt som leds därifrån: ”Samhällsstrukturen<br />
i Sydsverige under järnåldern” (”Uppåkraprojektet”),<br />
det tvärvetenskapliga projektet om<br />
<strong>för</strong>kristen religion, ”Vägar till Midgård”, och ”Spatial<br />
dimensions of human use of flint during the<br />
Neolithic”, som är en del av ett större projekt med<br />
fokus på flintgruvsområdet i Södra Sallerup. Därutöver<br />
finns sedan några år ett samarbete med Miljöarkeologiska<br />
laboratoriet i Umeå och sedan en tid<br />
också med Arkeologisk Naturvetenskapligt Laboratorium<br />
(ANL) vid Göteborgs universitet rörande<br />
osteologiskt material.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har under flera år bistått studenter<br />
från Arkeologiska institutionen i Lund att ta fram <strong>för</strong> deras<br />
uppsatsarbeten lämpliga material. Detta gäller både studenter<br />
i arkeologi och historisk osteologi. De genomgångar och<br />
analyser som ut<strong>för</strong>ts har varit till nytta <strong>för</strong> avdelningens<br />
kunskapsuppbyggnad. 16<br />
Andra typer av samverkan <strong>för</strong>ekommer med olika museer<br />
och universitet. Detta gäller t.ex. samarbete och utbyte<br />
med Estland, både med <strong>stad</strong>smuseet i vänorten Tallinn och<br />
med universitetet i Tartu. Kontakter med den tyska vänorten<br />
Stralsund ska byggas upp framöver. Informell samverkan<br />
<strong>för</strong>ekommer också med Århus universitet (Moesgård),<br />
med Kulturgeografiska institutionen i Lund och Stockholm<br />
samt med Arkeologiska institutionen i Uppsala.<br />
Avdelningen medverkar i olika projekt och samarbetsgrupper<br />
avseende medeltidsarkeologi och kulturgeografi.<br />
Av dessa kan nämnas ”Byarkæologisk pulje” och ”Nationalmuseets<br />
landsbypulje”, vilkas huvudman är Nationalmuseet<br />
i Köpenhamn, ”Land och by”, ett nordiskt samarbetsforum<br />
<strong>för</strong> medeltid samt projektet ”Kan man leva på en ödegård?”,<br />
under ledning av avdelningen <strong>för</strong> medeltidsarkeologi<br />
vid Arkeologiska institutionen i Lund. Av större internationella<br />
samarbeten kan nämnas det europeiska sällskapet<br />
<strong>för</strong> Hansastudier, ”Hanseraum, Lübecker Kolloqium”, det<br />
nordeuropeiska sällskapet <strong>för</strong> studier av borganläggningar<br />
”Castella Mare Baltici” samt den internationella gruppen<br />
<strong>för</strong> borgforskning ”Château Gaillard”.
3. Den arkeologiska verksamheten<br />
– en tillbakablick<br />
Den antikvariska verksamheten i <strong>Malmö</strong>området har, som<br />
nämnts, haft en relativt lång kontinuitet vad gäller både<br />
personal, uppdragsgivare och arbetsområde. De senaste 20-<br />
25 åren har dock med<strong>för</strong>t stora <strong>för</strong>ändringar av uppdragsarkeologins<br />
villkor. Dessa härrör från trendskiften inom den<br />
arkeologiska forskningen samt nya synsätt på fornlämningar<br />
och på uppdragsarkeologins roll. Förändringarna har också<br />
påverkats av undersökningsobjektens art och av att undersökningarnas<br />
volym har ökat. 17 I det följande beskrivs<br />
<strong>för</strong>st <strong>för</strong>hållanden och <strong>för</strong>ändringar inom den <strong>för</strong>historiska<br />
arkeologin. För medeltidsarkeologin i <strong>Malmö</strong>området har<br />
villkoren sett annorlunda ut och denna verksamhet beskrivs<br />
där<strong>för</strong> i ett separat avsnitt.<br />
Förhistoria<br />
Markexploateringen i <strong>Malmö</strong>området har dominerats av<br />
bo<strong>stad</strong>s- och industritomter men även av enstaka täkter,<br />
exempelvis Käglinge grustäkt och den kontinuerliga kritbrytningen<br />
i Södra Sallerup mellan 1977 och 1992. 18 Gatuoch<br />
vägbyggen har <strong>för</strong>ekommit och likaså andra ”linjeprojekt”,<br />
såsom det stora Sydgasprojektet åren 1983-84. Det<br />
har varit just i samband med de stora linjeprojekten som<br />
kraven på prioriteringar har fram<strong>för</strong>ts som starkast. Anledningen<br />
till detta är sannolikt både projektens omfattning,<br />
utsträckningen i landskapet, det stora antalet aktörer samt<br />
de samhällsintressen som alltid är mer uttalade i samband<br />
med miljömässigt och ekonomiskt omfattande projekt.<br />
Alltsedan 1960-talet har valet av undersökningsytor<br />
inom exploateringsområdena och likaså valet av objekt<br />
inom ytorna gjorts på olika sätt. Under 60-talet undersöktes<br />
enbart de ytor där man utifrån de rådande kunskaperna<br />
<strong>för</strong>väntade sig att finna boplatser eller gravar. Man hade<br />
heller ingen ambition att undersöka alla exploateringsytor.<br />
Genom undersökningarna under 1970-talet <strong>för</strong>bättrades<br />
kunskaperna om fornlämningsbilden och man eftersträvade<br />
en större helhetssyn. Ytor som tidigare inte skulle ha undersökts<br />
genomsöktes nu i samband med schaktningarna, som<br />
under denna tid gjordes med bandtraktorer och schaktvagnar<br />
och utan hänsyn till antikvariska intressen. Omfattande<br />
bortval av fornlämningar och potentiella undersökningsobjekt<br />
gjordes även nu. Dessa val var inte baserade på någon<br />
värdering utifrån explicit formulerade frågeställningar, utan<br />
byggde snarare på implicita värderingar och ad hoc värderingar<br />
i fält, ofta under stark tidspress. 19<br />
Kännetecknande <strong>för</strong> de äldre undersökningarna, under<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 15<br />
1960-talet och tidigare, var att objekten omfattade välkända<br />
lämningar eller sådana som framkommit mer eller mindre<br />
slumpartat, varvid exploateringen fick avbrytas medan<br />
utgrävningarna gjordes. Det rörde sig i dessa fall om enstaka<br />
objekt och mycket begränsade ytor. Under senare delen<br />
av 1960-talet och under hela 70-talet utmärktes undersökningarna<br />
i <strong>Malmö</strong>området av att man bevakade hela exploateringsytan<br />
och mer eller mindre systematiskt följde schaktmaskinerna<br />
vid matjordsavbaningen. På grund av den grova<br />
avbaningsmetoden framstod boplatser som en anhopning av<br />
härdar och gropar samt mer eller mindre väl avgränsade<br />
kulturlager.<br />
Metoden med stora ytavbaningar i syfte att spåra huslämningar<br />
har sitt ursprung på kontinenten under 1960och<br />
70-talen och kom att användas intensivt i Danmark<br />
under 70-talet i samband med forskningsundersökningar. I<br />
svenska exploateringssammanhang användes metoden <strong>för</strong>st<br />
i Köpingeområdet. 20 Erfarenheterna av denna metod visade<br />
att den gav möjlighet att uppnå en representativ bild<br />
över fram<strong>för</strong> allt spridningen av boplatser. Detta ledde till<br />
målsättningen att bevaka all matjordsavbaning och dokumentera<br />
så mycket som möjligt. Fortfarande fanns det ingen<br />
möjlighet att komma åt de mycket grovt avbanade områdena<br />
mellan anläggningarna och någon helhetssyn på<br />
boplatsen och dess olika beståndsdelar fanns inte.<br />
Vid övergången till 1980-talet skedde en <strong>för</strong>ändring då<br />
ännu större exploateringsytor och ett närmare samarbete<br />
med exploatörerna möjliggjorde ett mer aktivt <strong>för</strong>hållningssätt<br />
till själva matjordsavbaningen. I samband med<br />
undersökningarna inom projektet Fosie IV, som omfattade<br />
ca 600 000 kvm, gjordes <strong>för</strong> <strong>för</strong>sta gången kompletterande<br />
avbaningar med hjälp av grävmaskiner efter den mycket<br />
grova schaktningen med bandtraktor och schaktvagnar.<br />
Detta frambringade ett betydligt tätare anläggningsmönster,<br />
som även innefattade stolphål och huslämningar. En<br />
boplats bestod inte längre av en samling glest spridda gropar<br />
och härdar, utan ytorna kunde tydligare funktionsbestämmas<br />
som hus-, avfalls-, täkt-, brunns- och odlingsytor<br />
m.m. Samtidigt var det också möjligt att med stor säkerhet<br />
avgöra var det inte fanns anläggningar. Förutsättningarna<br />
och argumenten <strong>för</strong> att å<strong>stad</strong>komma en representativ bild<br />
över boplatsers utbredning <strong>för</strong>bättrades därmed. Ett viktigt<br />
argument <strong>för</strong> att arbeta med sammanhängande ytor var att<br />
man insåg att bebyggelse kunde vara spridd över mycket<br />
stora områden och att ofta <strong>för</strong>ekommande <strong>för</strong>flyttningar<br />
skapat stora och svåravgränsade bebyggelseområden inom
16 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
snart sagt alla delar av landskapet. Den rumsliga och kronologiska<br />
komplexiteten framstod som karaktäristisk <strong>för</strong> regionen<br />
snarare än som ett undantag.<br />
Under 1980-talet <strong>för</strong>finades avbaningstekniken i och<br />
med Sydgasprojektet på så sätt att matjordsavbaningen här<br />
enbart ut<strong>för</strong>des med hjälp av grävmaskin med släntskopa.<br />
Det gick nu att finna mer kompletta lämningar än tidigare,<br />
fram<strong>för</strong>allt vad avsåg husväggar och hägnader. Samtidigt<br />
frambringade den effektivare avbaningstekniken en betydligt<br />
större mängd lämningar att dokumentera<br />
och undersöka, något som var svårt att<br />
finna kostnadstäckning <strong>för</strong>. Den tidigare<br />
”automatiska” bortprioriteringen, som<br />
innebar att stora delar av boplatsytorna<br />
schaktades bort utan att ha kunnat identifieras,<br />
ersattes av en mer forcerad utgrävning<br />
av den stora mängden synliga lämningar.<br />
Det blev vanligt att hela kategorier<br />
av anläggningar inte grävdes eftersom deras<br />
informationsvärde ansågs lågt, något som<br />
dock <strong>för</strong>ekom även tidigare. Det blev dessutom<br />
vanligt att endast gräva ut halva anläggningar,<br />
främst gropar. Grävmaskin<br />
kom att användas allt oftare <strong>för</strong> schaktdragning<br />
i större kulturlager.<br />
När den nuvarande kulturminneslagen<br />
trädde i kraft den 1 januari 1989 <strong>för</strong>ändrades<br />
<strong>för</strong>utsättningarna <strong>för</strong> de uppdragsarkeologiska<br />
undersökningarna genom det skärpta<br />
kravet på särskild utredning och/eller <strong>för</strong>undersökning<br />
<strong>för</strong>e det att en slutundersökning<br />
kunde komma ifråga. 21 Dessutom<br />
ställdes explicita krav på väl underbyggda<br />
motiveringar <strong>för</strong> att få tillstånd att genom<strong>för</strong>a<br />
en undersökning. Motiveringar och<br />
prioriteringar kunde nu, tack vare ett säkrare<br />
underlag, göras på ett tidigare <strong>stad</strong>ium än<br />
vad som var fallet vid mitten av 1980-talet.<br />
Förändringarna har inneburit bättre möjlighet<br />
att ta ställning till vad som bör undersökas.<br />
Det <strong>för</strong>eligger ännu ingen samlad undersökning<br />
av relationen över tid mellan<br />
undersökningsvolym, antalet fornlämningar<br />
och kostnader <strong>för</strong> utgrävningar utan<strong>för</strong><br />
<strong>Malmö</strong>s medeltida <strong>stad</strong>skärna. En sådan<br />
bedömning skulle dock vara möjlig att göra<br />
och skulle även illustrera <strong>för</strong>ändringar vad<br />
gäller prioriteringar i fråga om undersökningsstrategier.<br />
En begränsad utvärdering<br />
har gjorts av de utgrävningar i Södra Sallerup<br />
som beko<strong>stad</strong>es av <strong>Malmö</strong>krita AB<br />
mellan åren 1977 och 1991. 22 Utvärderingen<br />
avsåg relationen kostnader, ytor, rapportkvoter<br />
och undersökningsmetoder <strong>för</strong> omkring<br />
15 olika undersökningstillfällen i ett<br />
ensartat fornlämningsområde. Utvärderingen<br />
innefattade inte de arkeologiska resultaten.<br />
En viktig slutsats av denna utvär-<br />
dering, som också är generellt giltig, var att de metod<strong>för</strong>ändringar<br />
som skedde under början på 1980-talet, och som<br />
med<strong>för</strong>de att ett betydligt större antal fornlämningar och en<br />
mer komplex bild kunde konstateras, inte åtföljdes av åtgärder<br />
som medgav att undersökningarna kunde ut<strong>för</strong>as och resultaten<br />
utvärderas på ett tillfredsställande sätt. Mer resurser<br />
fick läggas på plandokumentation, vilket resulterade i<br />
att det fanns mindre resurser <strong>för</strong> andra undersökningsmoment.<br />
Fig. 2. <strong>Malmö</strong> kommun med inventerade fornlämningar (grått) och gravhögar.<br />
Fig. 3. <strong>Malmö</strong> kommun med utredda, <strong>för</strong>undersökta eller slutundersökta områden<br />
(kartan är inte komplett).
Projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
Det största arkeologiska uppdraget <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
någonsin är projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Projektet, som<br />
påbörjades 1993, är ännu inte slut<strong>för</strong>t avseende bearbetning<br />
och rapportering. En populärt hållen bok om projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
har givits ut. 23 Nedan ges en kort och<br />
preliminär utvärdering av några aspekter av projektet,<br />
främst de som rör dess <strong>för</strong>sta del, den s.k. SVEDAB-delen. 24<br />
En fråga man kan ställa sig är huruvida utgrävningarna<br />
<strong>för</strong> Öresunds<strong>för</strong>bindelsen i antikvariskt hänseende har inneburit<br />
några stora <strong>för</strong>ändringar gentemot tidigare och ifall<br />
dessa, i så fall, har initierats av projektet i sig eller om de<br />
berott på mera allmänna trender inom uppdragsarkeologin.<br />
Självklart har omfattningen av projektet en stor betydelse<br />
<strong>för</strong> hur arbetet lagts upp och genom<strong>för</strong>ts, men även den<br />
uppmärksamhet som riktats mot brobygget har i sammanhanget<br />
varit väsentlig. Arbetet med Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
har skilt sig i både stort och smått från <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s<br />
tidigare undersökningar, t.ex. avseende forskningsanknytning,<br />
antikvarisk process, organisation, administration,<br />
kontakt med uppdragsgivaren samt i ekonomiskt, tekniskt<br />
och medialt hänseende.<br />
Den största skillnaden gentemot tidigare undersökningar<br />
är styrningen att utifrån givna frågeställningar, formulerade<br />
i undersökningsplaner och projekt<strong>program</strong>, aktivt välja<br />
objekt och genom<strong>för</strong>a utgrävningar. Åläggande om detta<br />
kom från länsantikvarien i dåvarande <strong>Malmö</strong>hus län och har<br />
sina rötter i den generella revideringen av uppdragsarkeologins<br />
målsättning som formulerades i början av 1990-talet. 25<br />
Både utifrån antikvariska och forskningsmässiga aspekter<br />
har kravet att skriva projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
varit viktigt och inneburit en tydlig kravhöjning jäm<strong>för</strong>t<br />
med tidigare undersökningar. En konsekvens av att mer<br />
preciserade frågeställningar skulle formuleras var att ett<br />
antal delprojekt avgränsades. Dessa kom sedan att ligga till<br />
grund <strong>för</strong> projektet både i fråga om kunskapsproduktion<br />
och organisation. Efter anmodan från länsstyrelsen bildade<br />
avdelningen en referensgrupp med uppgift att tillsammans<br />
med projektledningen diskutera och ge råd rörande vetenskapliga<br />
frågor.<br />
Antikvariskt har projektet inneburit en tydligare argumentering<br />
<strong>för</strong> valet av, och motivet <strong>för</strong>, att undersöka fornlämningar.<br />
Kravet på att tydligt välja, eller snarare välja<br />
bort, hela fornlämningsytor har blivit mera påtagligt i samband<br />
med de stora linjeprojekten under senare decennier.<br />
Detta har gällt både <strong>för</strong> Sydgasprojektet (1983-84) och<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen, men var däremot inte uttalat i samband<br />
med de stora undersökningarna av industriområdena<br />
Fosie IV (1979-83) och Toftanäs (1987-91). Ett stort mått<br />
av induktion fick råda i samband med utredningar och <strong>för</strong>undersökningar<br />
<strong>för</strong> SVEDAB-delen av Öresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
där merparten av den tillgängliga marken genomgrävdes<br />
av sökschakt. Prioriteringarna kom huvudsakligen in i<br />
samband med friläggandet av ytorna och i urvalet av undersökningsobjekt<br />
inom dessa. Undersökningsintensitet och<br />
metodval har varierat mellan lokalerna.<br />
Det fanns i projektet två tydliga och viktiga skillnader<br />
avseende metoder gentemot tidigare undersökningar. Den<br />
ena handlar om hur undersökningsytorna disponerades och<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 17<br />
den andra om att matjorden kom att betraktas på ett mer<br />
nyanserat sätt. Undersökningsytorna delades in i extensiva<br />
och intensiva ytor. Extensiva ytor innebar att vi inledningsvis<br />
hade rätt att disponera en större yta <strong>för</strong> avbaning än vi<br />
avsåg att undersöka (upp till 50 %). Med intensiva ytor<br />
avsågs ytor inom vilka vi fritt kunde välja undersökningsobjekt.<br />
Detta <strong>för</strong>farande innebar en större valfrihet vid prioriteringen<br />
av avgränsningar och undersökningsvolymer<br />
efter det att de centrala delarna av boplatserna på de intensiva<br />
ytorna frilagts. Detta innebar således en anpassning till<br />
kravet på att prioriteringar måste göras, samtidigt som en<br />
viss flexibilitet kvarstod under fältarbetets gång avseende<br />
valet av undersökningsyta. Den andra viktiga metodiska<br />
<strong>för</strong>ändringen är in<strong>för</strong>andet av matjordsarkeologi. Matjordsarkeologi<br />
som metod uppmärksammades i samband med<br />
projektet ”Det dolda kulturlandskapet”, varvid en del fältarbetsmetoder<br />
provades, bland annat inom Svågertorpsområdet.<br />
26 Metoden syftar till att mer aktivt ta hänsyn till att<br />
matjorden i ett fullåkerslandskap är en del av fornlämningen.<br />
Det innebär såväl noggrann ytinventering som avsökning<br />
med metalldetektor samt systematisk undersökning av<br />
fyndinnehållet i matjorden genom rutgrävning och vattensållning.<br />
Detta <strong>för</strong>farande representerar en <strong>för</strong>ändrad syn på<br />
fornlämningar i relation till 1970- och 80-talen. Då avlägsnades<br />
matjorden över stora sammanhängande ytor <strong>för</strong> att<br />
man skulle kunna fastställa boplatsernas utbredning och de<br />
olika ingående elementen. Möjligen inventerades matjordens<br />
yta i syfte att lokalisera platser med kvarvarande nedgrävningar<br />
och kulturlager. Med den <strong>för</strong>bättrade kunskapen<br />
om boplatsernas karaktär som bas söker man idag kunskap<br />
dels om aktiviteter som eventuellt endast lämnat spår i<br />
matjorden, dels om relationen mellan matjordens fynd och<br />
de kvarvarande anläggningarna.<br />
Metodiskt har undersökningarna <strong>för</strong> Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
också med<strong>för</strong>t en övergång till digital inmätning,<br />
planritning och registrering. Detta har inneburit en del <strong>för</strong>delar,<br />
fram<strong>för</strong> allt som översiktsplaner kan bli tillgängliga i<br />
ett tidigt <strong>stad</strong>ium av undersökningen samt att man kan<br />
ägna mer tid åt att undersöka lämningarna eftersom den<br />
digitala plandokumentationen är tidsbesparande i relation<br />
till den manuella. Vidare kan man i analys- och bearbetnings<strong>stad</strong>iet<br />
snabbt söka information om och bearbeta stora<br />
mängder fynd och jäm<strong>för</strong>a olika fyndsammanhang. På<br />
grund av inkörningsproblem med den digitala tekniken<br />
under 1996 och 1997 blev emellertid <strong>för</strong>delarna med den då<br />
inte så stora som man hade <strong>för</strong>väntat.<br />
Projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen skiljer sig i flera andra<br />
avseenden från avdelningens tidigare undersökningar. Integreringen<br />
mellan de olika undersökningarna inom projektet<br />
har varit större än vid tidigare storskaliga projekt. Det tvärvetenskapliga<br />
samarbetet, speciellt avseende kulturgeografi<br />
och miljöarkeologi, har varit mer formaliserat och ingått i<br />
projektet från <strong>för</strong>sta början. Detta mer integrerade sätt att<br />
arbeta inbegriper också den väsentliga roll och kontinuitet<br />
som referensgruppen inneburit <strong>för</strong> projektet. Avslutningsvis<br />
kan sägas att erfarenheterna från projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
har kommit att spela stor roll <strong>för</strong> metodik, problemorientering<br />
och organisation inom de efterföljande större<br />
projekten Svågertorps industriområde och Citytunneln.
18 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Medeltid<br />
Mitten av 1970-talet innebar en vändpunkt <strong>för</strong> medeltidsarkeologin<br />
i Sverige då RAÄ startade projektet ”Den tidiga<br />
urbaniseringsprocessens konsekvenser <strong>för</strong> nutida planering”<br />
(Medeltids<strong>stad</strong>en). Projektet presenterades i drygt 70 rapporter<br />
<strong>för</strong> de orter som definierats som medeltida städer. I<br />
rapportserien presenterades samtliga arkeologiska undersökningar.<br />
Projektet <strong>för</strong>anleddes av den hårda exploateringstakt<br />
som hade präglat <strong>stad</strong>skärnorna under 1960-talet<br />
och början av 1970-talet och som med<strong>för</strong>de att de medeltida<br />
lämningarna var starkt hotade. Ett av huvudsyftena var<br />
där<strong>för</strong> att ge ett praktiskt underlag till de antikvariskt verksamma<br />
institutionerna och att därmed skärpa bevakningen<br />
samt att ställa upp riktlinjer och frågeställningar <strong>för</strong> en vidare<br />
vetenskaplig bearbetning . 27<br />
<strong>Malmö</strong> presenteras i rapportserien som nr 67 under titeln<br />
<strong>Malmö</strong>, den medeltida <strong>stad</strong>en och dess omland. 28 Förutom<br />
en redogörelse <strong>för</strong> samtliga, fram till då ut<strong>för</strong>da, undersökningar<br />
i den medeltida <strong>stad</strong>skärnan innefattar rapporten<br />
även en genomgång av ut<strong>för</strong>da antikvariska arbeten i kommunens<br />
28 byar.<br />
Undersökningar inom <strong>Malmö</strong>s medeltida <strong>stad</strong>skärna<br />
I början av 1900-talet påbörjades en viss antikvarisk verksamhet,<br />
vid dåvarande <strong>Malmö</strong> Museum, i samband med<br />
olika anläggningsarbeten inom <strong>Malmö</strong>s medeltida <strong>stad</strong>skärna.<br />
Vid en större avloppsgrävning i Norra Vallgatan år 1905<br />
insamlades en mängd fynd, främst keramik. Det <strong>för</strong>ekom<br />
inte någon direkt övervakning av arbetena då det gäller<br />
konstruktioner, men dåtidens antikvariska personal var<br />
dock medveten om att schaktningen <strong>för</strong> avloppen ut<strong>för</strong>des<br />
på platsen <strong>för</strong> den medeltida strandmuren. Under en lång<br />
tid i början av 1900-talet gjordes iakttagelser både av museets<br />
personal men fram <strong>för</strong> allt av en aktiv fornminnes<strong>för</strong>ening.<br />
Detta samarbete utvecklades och ledde till att en av<br />
de mera betydelsefulla undersökningarna under slutet av<br />
1930-talet kunde ut<strong>för</strong>as. Detta sker i kvarteret Skepparen<br />
där bland annat rester efter Svartbrödernas kapell undersöktes.<br />
Undersökningen ut<strong>för</strong>des av fornminnes<strong>för</strong>eningens<br />
medlemmar och under överinseende av personal från <strong>Malmö</strong><br />
Museum.<br />
Under 1940-talet började personal från museet att göra<br />
topografiska iakttagelser vid olika schaktningsarbeten.<br />
Kulturlager och dessas relation till andra lager dokumenterades.<br />
Här är det extra värdefullt att de långa schakten vid<br />
avloppsarbeten dokumenterades. Dessa resultat är viktiga<br />
även idag då det gäller att <strong>för</strong>stå den medeltida <strong>stad</strong>ens<br />
grundtopografi och dess <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> bebyggelse.<br />
Under slutet av 1960-talet och början av 70-talet sker<br />
stora saneringar och nybyggnationer fram<strong>för</strong> allt i de östra<br />
<strong>stad</strong>sdelarna. Dessa områden var troligen den centrala platsen<br />
<strong>för</strong> 1200-tals<strong>stad</strong>en. Exploateringarna skedde utan några<br />
större arkeologiska undersökningar.<br />
En kontinuerlig ärendebevakning och en utveckling av<br />
undersökningsmetodiken kom att prägla verksamheten vid<br />
<strong>Malmö</strong> Museer under 1970-talet. Från att ha ut<strong>för</strong>t smärre<br />
undersökningar och antikvariska kontroller inleddes från<br />
och med 1975 en systematisk utgrävningsverksamhet i den<br />
medeltida <strong>stad</strong>skärnan. Den intensiva exploateringstakten i<br />
de centrala delarna av <strong>Malmö</strong> fortsatte fram till mitten av<br />
1980-talet och ett flertal större undersökningar genom<strong>för</strong>des.<br />
29<br />
I syfte att kartlägga den medeltida <strong>stad</strong>ens topografi har<br />
en kontinuerlig inmätning av <strong>stad</strong>sområdets grundtopografi<br />
ut<strong>för</strong>ts <strong>för</strong> att lättare kunna bedöma kulturlagrens mäktighet.<br />
Vidare har frågor kring urbaniseringsprocessen belysts<br />
genom en fortsatt kartläggning av tomtindelning,<br />
ägogränser, kvartersstrukturer samt de olika medeltida befästningsverkens<br />
läge, konstruktion och utveckling fram till<br />
stormaktstiden. Även frågor kring lerbottnarnas <strong>för</strong>ekomst<br />
som indikation på det äldsta reglerade marknadsområdets<br />
utbredning i <strong>Malmö</strong> har diskuterats och sammanställts. 30<br />
En god inblick i gatunätets struktur samt de olika medeltida<br />
gatunivåerna har erhållits genom ett stort antal större<br />
och mindre undersökningar i samband med ledningsgrävningar<br />
i gator, torg och parker sedan mitten av 1970-talet.<br />
Exploateringstakten av tomtmark med bevarade medeltida<br />
kulturlager avtog mot slutet av 1980-talet och 1989-<br />
93 genom<strong>för</strong>des en av de senaste större utgrävningarna i<br />
kvarteret S:t Jörgen, som utgör platsen <strong>för</strong> det medeltida S:t<br />
Jörgens kapell med tillhörande kyrkogård. För närvarande<br />
pågår en bearbetning och sammanställning av undersökningsresultaten.<br />
De senaste tio åren har präglats av en betydligt<br />
mindre undersökningsverksamhet i inner<strong>stad</strong>en.<br />
Detta beror på att de äldre exploateringsskedena i inner<strong>stad</strong>en<br />
resulterat i att endast mycket lite icke undersökt kvartersmark<br />
återstår inom den medeltida <strong>stad</strong>skärnan. Genom<br />
insatser från kulturmiljövården har också bevarandeintressena<br />
hävdats med framgång, något som bidragit till att antalet<br />
rivningar i den gamla <strong>stad</strong>en reducerats kraftigt.<br />
Resultaten av de systematiska undersökningarna inom<br />
<strong>Malmö</strong>s gamla <strong>stad</strong>skärna, vilka är av väsentlig betydelse <strong>för</strong><br />
kännedomen om <strong>stad</strong>ens medeltida topografi, bebyggelsehistoria,<br />
sociala och ekonomiska historia samt relation till<br />
omlandet, saknar <strong>för</strong> närvarande en övergripande sammanställning<br />
och syntes. Möjligheterna till detta fanns inte under<br />
den period som präglades av många och omfattande<br />
<strong>stad</strong>sundersökningar, eftersom medel <strong>för</strong> en sådan sammanställning<br />
saknades. För närvarande finns en ambition att<br />
söka externa medel <strong>för</strong> att komplettera och sammanställa de<br />
senaste 15 årens resultat och skapa en revidering av kunskapsläget.<br />
Kvar idag finns två större sammanhängande kulturlagerområden<br />
inom <strong>Malmö</strong> gamla <strong>stad</strong>skärna. Ett är Stortorget<br />
som innehåller bebyggelse och Heligandshus med kyrkogård.<br />
Området raserades under <strong>för</strong>sta hälften av 1500talet<br />
<strong>för</strong> att istället bli <strong>stad</strong>ens nya torg. De mindre schakt<br />
som har berört torget visar på kraftiga och välbevarade kulturlager<br />
och medeltida konstruktioner. Det är av stor vikt<br />
att olika urschaktningar inom detta område minimeras. Det<br />
andra området är nuvarande Kungsparken. Här fanns under<br />
medeltiden en <strong>stad</strong>sbebyggelse och gråbrödernas stora klosteranläggning.<br />
Områdets bebyggelse, <strong>för</strong>utom klostret, raserades<br />
under 1600-talets sista hälft med anledning av en<br />
utbyggnad av <strong>för</strong>svarsanläggningen <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong>hus. För detta<br />
område är det också av största vikt att minimera olika<br />
markingrepp.<br />
För <strong>Malmö</strong>s del finns det också ett bra skriftligt källma-
terial. Detta material har sammanställts och gjorts tillgängligt<br />
genom bl.a. Einar Bagers <strong>för</strong>sorg. För 13- och 1400talen<br />
är uppgifterna sporadiska men från och med 1500talet<br />
och framåt är uppgifterna många och omfattande. Här<br />
finns möjlighet att följa ägarlängder och skattelängder <strong>för</strong><br />
de enskilda tomterna. Detta gör det möjligt att arbeta med<br />
<strong>stad</strong>ens olika sociala skikt under 1500-tal och framåt. Detta<br />
skriftliga källmaterial är en mycket viktig och kompletterande<br />
del i den arkeologiska undersökningsverksamheten.<br />
De medeltida byarna<br />
Under slutet av 1960-talet och början av 1970-talet ut<strong>för</strong>des<br />
ett fåtal arkeologiska undersökningar i några av byarna<br />
runt <strong>Malmö</strong>. Detta var <strong>för</strong>anlett av en <strong>för</strong>tätning och utbyggnad<br />
av villaområden. Att ut<strong>för</strong>a dessa undersökningar<br />
var också något som länsstyrelsen påpekade var viktigt <strong>för</strong><br />
att <strong>för</strong>söka <strong>för</strong>stå den medeltida byns tillkomst och utveckling.<br />
Dessa undersökningar berörde främst Oxie by där ett<br />
stort vikingatida och tidigmedeltida material kunde dokumenteras.<br />
Tyvärr gick det inte under denna tid att ut<strong>för</strong>a<br />
större ytundersökningar utan mycket av det som undersöktes<br />
var vad som var kvar efter avschaktningar <strong>för</strong> nybyggnation.<br />
Schaktningarna under denna period gjordes på ett sådant<br />
sätt att eventuella långhus inte kunde fastställas. Det<br />
är alltså enbart de större nedgrävningarna <strong>för</strong> grophusen<br />
som undersöktes. Ett undantag från detta är Oxie by, där ett<br />
område med bevarade bebyggelserester i form av kulturlager<br />
från 1100- och 1200-talen undersöktes. Dock ska man<br />
inte utesluta möjligheten till att långhus har funnits inom<br />
undersökta boplatsområden.<br />
De stora avbaningarna <strong>för</strong> kommande industriområden<br />
i Fosie och på andra håll runt <strong>Malmö</strong> fångade upp en annan<br />
typ av bebyggelse vilken är viktig <strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av den<br />
medeltida byns tillkomst. Den bebyggelse det då gällde var<br />
fram <strong>för</strong> allt grophusbebyggelse, från sen vikingatid till tidig<br />
medeltid, med stora keramikmaterial främst av slavisk<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 19<br />
karaktär. En tidig byundersökning, där grophus påträffades,<br />
ut<strong>för</strong>des även i Gässie, medan övriga grophus påträffades i<br />
områden som enligt det historiska kartmaterialet ligger i<br />
socknarnas ytterområden. Dessa grophusbebyggelser är viktiga<br />
<strong>för</strong> frågan om de hör samman med bebyggelsesammandragningar<br />
till medeltida bystrukturer eller om de möjligen<br />
representerar tidiga torpbebyggelser som inte har fått någon<br />
fortsättning.<br />
Vid RAÄ:s fornminnesinventering 1985 erhöll de medeltida<br />
bytomterna ett bättre skydd genom att de beskrevs<br />
och registrerades. Dock markerades de vanligen inte på den<br />
ekonomiska kartan eftersom de är delvis bebyggda. 31 En<br />
översiktlig sammanställning av undersökningar av by- och<br />
gårdstomter under de senaste decennierna finns i publikationen<br />
Medeltida landsbygd. 32 Detta arbete har som målsättning<br />
att initiera en utvärdering av den medeltida landsbygdsarkeologin<br />
och aktivera en arkeologisk diskussion<br />
kring den medeltida landsbygden. Byarna Fjärdingslöv,<br />
Fårabäck, Husie, Tullstorp och Vintrie har inte berörts av<br />
arkeologiska undersökningar.<br />
Medan <strong>stad</strong>sundersökningarna minskade under 1990talet<br />
ökade andelen undersökningar i och runt de medeltida<br />
bykärnorna. Detta har till största delen sin orsak i anläggandet<br />
av Yttre Ringvägen (Öresunds<strong>för</strong>bindelsen) runt<br />
<strong>Malmö</strong> samt en ökad <strong>för</strong>tätning och utbyggnad av byarna.<br />
För <strong>för</strong>ståelsen av det äldre odlingslandskapet och byarnas<br />
etablering och utveckling ger de äldre lantmäterikartorna<br />
en god bild av landskapets struktur och rumsliga organisation.<br />
33 I början av 1980-talet började dåvarande Stadshistoriska<br />
avdelningen att studera och ta hjälp av äldre lantmäterikartor<br />
i det antikvariska arbetet både avseende <strong>för</strong>historia<br />
och medeltid. 34 I samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
knöts kulturgeografisk kompetens till avdelningen.<br />
Ambitionen framöver är att utveckla kunskapsläget<br />
bl.a. <strong>för</strong> den medeltida by- och landskapsarkeologin.
20 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
4. Förändringar inom arkeologin<br />
– en bakgrund<br />
De senaste 15-20 åren har inneburit stora <strong>för</strong>ändringar <strong>för</strong><br />
uppdragsarkeologin i Sverige. En del av dessa har skett vid<br />
olika tidpunkter i olika delar av landet, beroende på variationer<br />
i exploateringstrycket i olika regioner. Under 1990talet<br />
såg vi i Skåne <strong>för</strong>st en nedgång i antalet projekt, men<br />
genom beslut om nya infrastrukturella satsningar, bl.a. en<br />
fast <strong>för</strong>bindelse över Öresund, inleddes 1993 respektive<br />
1994 de hittills största arkeologiska projekten i länet, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och Västkustbanan. Projekten påbörjades<br />
i en tid då synen på uppdragsarkeologins uppgift <strong>för</strong>ändrades<br />
radikalt, jäm<strong>för</strong>t med den som varit rådande under<br />
<strong>för</strong>egående decennier. Från att ha ut<strong>för</strong>t dokumentation och<br />
framtagning av material – men ingen forskning – ställdes<br />
under 90-talet krav på att uppdragsarkeologin ska producera<br />
kunskap som är relevant <strong>för</strong> den arkeologiska forskningen<br />
och därmed alltså bedriva forskning. Dessa krav har<br />
kommit från allmänheten, via riksdag och regering, från<br />
RAÄ och universiteten samt från uppdragsarkeologins egna<br />
institutioner. Sett i ett större sammanhang är orsakerna till<br />
<strong>för</strong>ändringarna i synen på uppdragsarkeologin många och<br />
komplexa och kan <strong>för</strong>as tillbaka på genomgripande samhälleliga<br />
och politiska <strong>för</strong>ändringar i Sverige, och även internationellt,<br />
under 1900-talets senare del. 35<br />
Förändrad syn på fornlämningar och <strong>för</strong>ändrade metoder<br />
har påverkat uppdragsarkeologins villkor, men skiftet i synen<br />
på relationen mellan uppdragsarkeologi och forskning<br />
har varit av än större betydelse. Som ett svar på uppmaningen<br />
i regeringspropositionen ”Utbildning och forskning ”36<br />
att etablera kontinuerligt samarbete mellan uppdragsarkeologin<br />
och universiteten, initierade RAÄ projektet ”Uppdragsarkeologi<br />
och forskning”. Därigenom formaliserades<br />
<strong>för</strong> <strong>för</strong>sta gången samarbetet mellan uppdragsarkeologin<br />
och universiteten. Inom ramarna <strong>för</strong> detta projekt bildades<br />
den nationella samrådsgruppen <strong>för</strong> arkeologi, som består av<br />
representanter från universiteten, bl.a. forskningskoordinatorerna,<br />
högskolorna, RAÄ och UV-verksamhetens centrala<br />
ledning, länsmuseerna och länsstyrelserna. Rådets uppgift<br />
är att på olika sätt främja utbytet mellan uppdragsarkeologin<br />
och universitetsforskningen. 37 Som ett led i detta<br />
inrättades år 1995, på initiativ av RAÄ, tjänster som<br />
forskningskoordinatorer vid landets fem arkeologiska<br />
universitetsinstitutioner. Koordinatorernas uppgift är att<br />
samordna, utveckla och initiera forskning kring uppdragsarkeologin<br />
i respektive region samt stimulera en kvalitets<strong>för</strong>bättring<br />
och ökad utgivning av undersökningsresultaten.<br />
En annan av de mer väsentliga <strong>för</strong>ändringarna inom<br />
arkeologin under senare decennier är det teoretiska skifte<br />
som började göra sig gällande vid universiteten under 80talet<br />
och i den antikvariska världen under 90-talets början.<br />
38 Detta har bl.a. inneburit ett ökat intresse <strong>för</strong> forskningshistoriska<br />
frågor samt <strong>för</strong> hur den arkeologiska kunskapen<br />
formas och hur arkeologin skapar bilder av det <strong>för</strong>flutna<br />
i relation till samtida samhällsfrågor. Därutöver kan<br />
skiftet mycket generellt karaktäriseras som ett ökat fokus på<br />
den materiella kulturens relation till kulturella meningssystem<br />
och på människan som inte bara begränsad av olika<br />
typer av strukturer utan också som en aktör som ständigt<br />
<strong>för</strong>ändrar dessa strukturer och därmed villkoren <strong>för</strong> det egna<br />
handlandet. Också artefakter, landskap och fornlämningar<br />
har kommit att betraktas på nya sätt och detta har i sin tur<br />
inneburit att nya typer av källor har kommit att inbegripas<br />
i arkeologin. Som exempel på sådana nya källor kan nämnas<br />
att man nu ofta inkluderar naturliga platser, så som källsprång<br />
och våtmarker, berg och kullar, i analyser och tolkningar<br />
av människors relationer till landskapet. 39 I samband<br />
med tolkningar av den materiella kulturen används<br />
idag allt oftare sociologiska teorier om hur mänskligt handlingsutrymme<br />
skapas och <strong>för</strong>ändras och hur materiella ting<br />
är identitetsskapande och medium <strong>för</strong> social handling. 40<br />
Förändringar inom arkeologiutbildningen har också<br />
påverkat uppdragsarkeologin. Den generation arkeologer<br />
som kommit ut på arbetsmarknaden under det senaste decenniet<br />
har fått en betydligt större medvetenhet om teorins<br />
betydelse <strong>för</strong> definitionen och tolkningen av det arkeologiska<br />
materialet än tidigare generationers arkeologer. Dessutom<br />
har utbildningen i ökande grad tagit hänsyn till att<br />
många av de studerande kommer att ha just uppdragsarkeologin<br />
som arbetsfält. Således ger man vid grundutbildningen<br />
i Lund numera kurser i den antikvariska verksamhetens<br />
historia, struktur, syfte och arbetsmetoder. Likaså får de studerande<br />
numera träna sig i att arbeta praktiskt med Kulturminneslagen<br />
på olika sätt, något som tidigare inte ansågs<br />
höra hemma inom universitetsutbildningen. Inom uppdragsarkeologin<br />
har det kommit att ställas högre krav på<br />
utbildning <strong>för</strong> att anställning ska komma ifråga och forskarutbildning<br />
är nu en klar merit.<br />
Sammantaget har dessa olika trender medverkat till att<br />
uppdragsarkeologin och forskningen närmat sig varandra.<br />
Ett ökat samarbete mellan universitet och uppdragsarkeologi,<br />
och även mellan olika uppdragsarkeologiska institutioner,<br />
har ägt rum i Skåne i samband med de senaste årens<br />
stora projekt Västkustbanan och Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. I
eferensgrupperna <strong>för</strong> dessa projekt ingår forskare från universiteten<br />
samt representanter från länsstyrelsen, RAÄ och<br />
andra uppdragstagare. 41 Representanter från <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
har medverkat och medverkar i referensgrupper <strong>för</strong><br />
följande arkeologiska projekt: Arlandabanan, Västkustbanan,<br />
E22 och Tårnby på Själland. Ytterligare exempel på ett<br />
ökat samarbete är de seminarier, som bl.a. initierats av<br />
forskningskoordinatorn vid Arkeologiska institutionen i<br />
Lund, där både organisatoriska och arkeologiska frågor<br />
inom uppdragsarkeologin samt arbetena med de vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>men presenterats och diskuterats. Sådana seminarier<br />
har bl.a. hållits vid Regionmuseet i Skåne och vid<br />
Arkeologiska institutionen i Lund. Därutöver har det <strong>för</strong>ekommit<br />
informella diskussionsmöten mellan personal från<br />
RAÄ UV-Syd och <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> om specifika arkeologiska<br />
frågor.<br />
De vetenskapliga <strong>program</strong>men<br />
Uppmaningarna från RAÄ till de uppdragsarkeologiskt<br />
baserade institutionerna att upprätta vetenskapliga <strong>program</strong><br />
(eller forsknings<strong>program</strong>) bör ses mot bakgrund av<br />
främst två faktorer: 1) statens krav på ett ökat vetenskapligt<br />
utbyte av uppdragsarkeologin, med andra ord att uppdragsarkeologin<br />
skall vara problemorienterad, och 2) att arkeologiska<br />
undersökningar kom att bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> anbuds<strong>för</strong>farande.<br />
Statens krav sammanfattas i forskningspropositionen<br />
från 1993/94, där det sägs att ”… undersökningarna<br />
måste göras till delar i en framåtsyftande forskningsprocess<br />
…” (sid. 177). Både skärpningen av kvalitetskraven och anbuds<strong>för</strong>farandet<br />
innebär att länsstyrelserna behöver riktlinjer<br />
<strong>för</strong> att kunna bedöma olika kvalitets- och kostnadsfrågor<br />
rörande planering, genom<strong>för</strong>ande och rapportering av de arkeologiska<br />
undersökningarna. Något anbuds<strong>för</strong>farande har<br />
i skrivande stund inte <strong>för</strong>ekommit i Skåne.<br />
Anmodan om vetenskapliga <strong>program</strong> hör också samman<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 21<br />
med kraven på upprättandet av undersökningsplaner och<br />
projekt<strong>program</strong>. I ”Svensk Uppdragsarkeologi” del A och B<br />
från 1995 nämns både undersökningsplaner <strong>för</strong> enskilda<br />
grävningar och projekt<strong>program</strong> <strong>för</strong> större projekt. I samband<br />
med de senare sägs att det kan vara aktuellt med forsknings<strong>program</strong><br />
– men de ses då som en del av projekt<strong>program</strong>men.<br />
I ”För kännedom från RAÄ, Undersökningsplaner<br />
och Projekt<strong>program</strong>”, också den från 1995, sägs att projekt<strong>program</strong>men<br />
ska användas av länsstyrelserna så att de<br />
ska kunna ”överblicka och ta ställning till den grävande institutionens<br />
samlade bedömning och planeringsberedskap<br />
in<strong>för</strong> det aktuella projektet”. 42 Det sägs vidare att projekt<strong>program</strong>men<br />
ska uppdateras vid behov, att de ska samspela<br />
med undersökningsplanerna och att de inte ska göras allt<strong>för</strong><br />
detaljerade. De funktioner som här tillskrivs projekt<strong>program</strong>men<br />
har senare kommit att anges <strong>för</strong> de vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>men.<br />
År 1998 kom rapporten ”Att utveckla och synliggöra<br />
uppdragsarkeologins resultat”. 43 Rapporten, som riktar sig<br />
till länsstyrelser och uppdragstagande institutioner, tar sin<br />
utgångspunkt i Riksdagspropositionen 1996/97:99, där det<br />
sägs att kontrollen över och uppföljningen av uppdragsarkeologin<br />
måste utvidgas och att ”en undersöknings vetenskapliga<br />
inriktning bör formuleras med tydlig koppling till<br />
en kunskapsöversikt eller ett forsknings<strong>program</strong> där sådana<br />
finns” (s 11). Det betonas vidare att de ska vara framåtsyftande<br />
och aktuella samt att de ska revideras med jämna<br />
mellanrum. I ytterligare en skrift från RAÄ från samma år,<br />
”Uppdragsarkeologi”, sägs om innehållet i undersökningsplanerna<br />
att ”undersökningens vetenskapliga inriktning<br />
bör formuleras med en tydlig koppling till ett forsknings<strong>program</strong>,<br />
eller liknande, där sådana finns”. 44 Vidare understryks<br />
vikten av att man i rapporten anknyter till undersökningsplanen,<br />
oavsett i vilken grad denna plan har kunnat<br />
följas, och att man utvärderar undersökningsresultaten.
DEL II<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM
Inledning<br />
Det finns inte några centralt utarbetade direktiv <strong>för</strong> hur de<br />
vetenskapliga <strong>program</strong>men skall utformas. De mest preciserade<br />
anvisningar som står att finna finns i skriften ”Att utveckla<br />
och synliggöra uppdragsarkeologins resultat”. 45 Det<br />
sägs där att ”…framåtsyftande forsknings<strong>program</strong> … inte<br />
låter sig göras utan tillbakablick på vad som gjorts och kunskap<br />
om aktuell forskning” (s 11). Det finns olika sätt att<br />
göra detta. Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har vi valt att utgå<br />
från olika problemområden och teman som ofta diskuteras<br />
inom avdelningen. Det finns där<strong>för</strong>, med några undantag,<br />
inte någon kronologiskt tematiserad forskningsöversikt i<br />
det vetenskapliga <strong>program</strong>met, utan kunskapslägen och aktuella<br />
periodrelaterade frågeställningar tas upp i anknytning<br />
till de problemområden och teman som diskuteras.<br />
Fördelarna med denna tematisering är att den främjar<br />
periodöverskridande tänkande kring arkeologiska frågor,<br />
vilket i sin tur kan stimulera utbyte av erfarenheter mellan<br />
arkeologer som är specialiserade inom specifika perioder.<br />
Vissa frågeställningar, artefaktkategorier och fornlämningstyper<br />
är periodbundna, men genom en tematisering som<br />
inte tar sin utgångspunkt i kronologin kan konventionella<br />
associationer mellan vissa perioder och frågor brytas och nya<br />
synsätt och tankar utvecklas. Den nackdel som det kan<br />
innebära att man i detta <strong>program</strong> inte på ett lättöverskådligt<br />
sätt kan slå upp resonemang kring periodspecifika frågor<br />
hoppas vi ska uppvägas av <strong>för</strong>delarna.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> började planera <strong>för</strong> det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>met under sensommaren 1999 och arbetet påbörjades<br />
under hösten samma år. Arbetet med utformningen<br />
av <strong>program</strong>met inleddes med ett antal heldagsmöten där<br />
idéer diskuterades i en grupp bestående av <strong>stad</strong>santikvarien,<br />
avdelningens 1:e antikvarier och delprojektledare inom projektet<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Efter en tid utvidgades gruppen<br />
så att den slutligen kom att bestå av ett femtontal personer.<br />
Även kollegor utan<strong>för</strong> gruppen har lämnat bidrag.<br />
Arbetsgruppen enades om att <strong>program</strong>met skulle tematiseras<br />
utifrån ämnen som ansågs var angelägna att diskutera<br />
just nu. Ambitionen var att även frågor kring hur verksamheten<br />
ska kunna styras till att bättre motsvara de krav som<br />
kan ställas på en forskande institution skulle tas upp.<br />
En del av de problemområden och teman som diskuteras<br />
i <strong>program</strong>met har sin bakgrund i erfarenheter från en<br />
mångårig verksamhet i <strong>Malmö</strong>regionen, medan andra har<br />
väckts i samband med de senaste årens undersökningar.<br />
Utvärderingen av undersökningarna inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
pågår <strong>för</strong> tillfället och det har där<strong>för</strong> inte<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 25<br />
varit möjligt att i större omfattning integrera slutsatser<br />
därifrån i det vetenskapliga <strong>program</strong>met. Detta <strong>program</strong><br />
har således tillkommit i en ”mellantid” då stora syntesarbeten<br />
pågår och ny kunskap håller på att sammanfattas.<br />
I det vetenskapliga <strong>program</strong>met har vi tagit hänsyn till<br />
de krav som numera ställs på uppdragsarkeologin. Dessa<br />
krav har inom avdelningen uppfattats innebära <strong>för</strong>mågan<br />
att kunna formulera problem med vetenskaplig relevans, att<br />
utforma undersökningsplaner och projekt<strong>program</strong> i enlighet<br />
med de utvalda problemen och att genom<strong>för</strong>a de arkeologiska<br />
undersökningarna i enlighet med dessa. Det gäller<br />
också att ha <strong>för</strong>mågan att under undersökningens gång kontinuerligt<br />
utvärdera undersökningsplanen och att inte vara<br />
främmande <strong>för</strong> revidering om det <strong>för</strong>eligger skäl därtill. I<br />
kraven ingår också inte minst <strong>för</strong>mågan att ge undersökningsresultaten<br />
kulturhistorisk mening och att kunna <strong>för</strong>medla<br />
detta i rapporter, vetenskapliga skrifter och andra<br />
publikationer samt genom andra typer av <strong>för</strong>medling.<br />
Den <strong>för</strong>medling som <strong>för</strong>ekommer idag inom <strong>Malmö</strong><br />
<strong>Kulturmiljö</strong> utgörs av populära böcker, visningar av arkeologiska<br />
undersökningar, mindre utställningar och foldrar<br />
om pågående projekt, guidningar i äldre byggnader, <strong>för</strong>edrag<br />
i lokala <strong>för</strong>eningar, bidrag till information på Internet<br />
mm. 46 Det finns emellertid inte någon formaliserad <strong>för</strong>medlingsverksamhet<br />
inom avdelningen. Frågan om avdelningens<br />
möjligheter att utveckla delar av <strong>för</strong>medlingen,<br />
som ligger utan<strong>för</strong> rapporter och vetenskapliga publikationer,<br />
har nyligen aktualiserats i samband med omorganisationen<br />
inom Kultur <strong>Malmö</strong>. Villkoren <strong>för</strong> avdelningens<br />
möjligheter till <strong>för</strong>medling <strong>för</strong>ändrades då och det pågår <strong>för</strong><br />
närvarande diskussioner om hur den kan utvecklas i framtiden.<br />
När det vetenskapliga <strong>program</strong>met revideras om ett<br />
par år kommer detta att tas upp mer ingående.<br />
Ett annat området som inte tas upp närmare i detta <strong>program</strong><br />
är vilka möjligheter avdelningen har att mer aktivt<br />
arbeta med bevarande av fornlämningar och kulturmiljöer<br />
i den intensivt exploaterade fullåkersbygden i sydvästra<br />
Skåne.<br />
Uppläggning<br />
Föreliggande <strong>program</strong> utgörs av fem kapitel. I kapitel ett<br />
behandlas kort <strong>för</strong>hållningssätt till arkeologin och utgångspunkterna<br />
<strong>för</strong> det vetenskapliga <strong>program</strong>met. I kapitel två<br />
formuleras några centrala problemområden. Detta kapitel<br />
ska ses som en generell <strong>program</strong><strong>för</strong>klaring där olika teman
26 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
som avdelningen har ambitionen att arbeta med beskrivs.<br />
Dessa problemområden är övergripande och tar sin utgångspunkt<br />
i centrala begrepp inom arkeologin: plats, tid, <strong>för</strong>ändring,<br />
människa, kultur, kommunikation och artefakter.<br />
Diskussionen av dessa problemområden syftar också<br />
till att uppmärksamma forskningsfält där arkeologiska<br />
tolkningar och metoder kan uppfattas som problematiska<br />
och otillräckliga. Att påtala sådana problem är en <strong>för</strong>utsättning<br />
<strong>för</strong> att initiativ till lösningar ska kunna utvecklas.<br />
I kapitel tre återfinns de mer konkreta teman och frågeställningar<br />
som avdelningen avser att arbeta med under den<br />
närmaste framtiden. De kan alla på olika sätt kopplas till de<br />
övergripande problemområden som presenteras i kapitel<br />
två. Bland dessa teman finns sådana som rör metodiska problem<br />
och sådana som rör aspekter som tidigare varit eftersatta<br />
inom uppdragsarkeologin, t.ex. att betrakta den kronologiska<br />
komplexiteten på platser som ett undersökningsobjekt<br />
i sig. Vi vill också finna metoder <strong>för</strong> att på ett mer<br />
systematiskt sätt söka efter tidigare okända strukturer eller<br />
kunna identifiera spår efter nästan helt <strong>för</strong>svunna, eller endast<br />
till ringa del bevarade och synliga, fornlämningar. Det<br />
finns också teman som rör hur de äldre – även de äldre obearbetade<br />
– materialen ska kunna ges mening genom att sättas<br />
i samband med kommande undersökningar. Kapitel tre<br />
är det mest omfattande kapitlet eftersom det är på den mest<br />
konkreta nivån som kopplingarna bör göras mellan frågeställningar<br />
och undersökningsobjekt. Genom att ta upp<br />
exempel från tidigare undersökta lämningar och de problem<br />
som dessa har aktualiserat sätts dagens frågeställningar in i<br />
ett forskningshistoriskt sammanhang. Det är främst i detta<br />
kapitel som frågeställningar rörande specifika tidsperioder<br />
och fenomen tas upp.<br />
Skillnaden mellan kapitel två och tre är att i kapitel två<br />
<strong>för</strong>s en problematiserande diskussion om källmaterialet och<br />
dess potential och om frågor som är aktuella inom arkeologin<br />
idag. Resonemangen illustreras ibland med exempel,<br />
men i huvudsak behandlas de mer konkreta arkeologiska<br />
frågeställningarna i kapitel tre. De teman som finns i kapitel<br />
tre kan således ses mot bakgrund av den mer teoretiska<br />
och problematiserande diskussionen i kapitel två. Kapitel<br />
tre ska kunna läsas fristående från del två, men <strong>för</strong> en <strong>för</strong>djupad<br />
diskussion av olika teman hänvisas till kapitel två.<br />
I det fjärde kapitlet diskuteras vilka undersökningsområden<br />
som kan <strong>för</strong>utses under de närmaste åren utifrån översiktsplaner<br />
i regionen och också vad vi, mycket preliminärt,<br />
kan <strong>för</strong>vänta oss i form av arkeologiska objekt. Objektens<br />
koppling till det vetenskapliga <strong>program</strong>met diskuteras<br />
kort. I kapitel fem behandlas de organisatoriska <strong>för</strong>utsättningarna<br />
<strong>för</strong> att <strong>program</strong>mets ambitioner ska kunna omsättas<br />
i praktiken. Programmet är avsett att revideras med jämna<br />
mellanrum och det kan <strong>för</strong>väntas att inte alla angivna<br />
problemområden och teman kommer att ägnas lika mycket<br />
uppmärksamhet under den tid det avses gälla.<br />
Orsaken till att detta <strong>program</strong> är tämligen omfattande<br />
är att det är det <strong>för</strong>sta som producerats av <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>,<br />
var<strong>för</strong> det har funnits ett behov av att diskutera vissa<br />
arkeologiska frågor relativt ingående. De framtida revideringarna<br />
av <strong>program</strong>met kommer att koncentreras kring<br />
utvärderingen av de teman som presenteras i kapitel tre<br />
samt hur <strong>program</strong>met har omsatts i praktiken.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s vetenskapliga <strong>program</strong> har utformats<br />
av en grupp arkeologer med olika erfarenheter och<br />
intresseområden. Detta är orsaken till att olika syn på arkeologiska<br />
frågor kan komma till uttryck, att tankar kan upprepas<br />
här och där samt att det <strong>för</strong>ekommer idéer som är i sin<br />
linda och vars praktiska genom<strong>för</strong>ande återstår att utforma<br />
och pröva.
1. Utgångspunkter<br />
Varje verksamhet som gör anspråk på vetenskaplighet bör<br />
inbegripa en kontinuerlig diskussion, analys, utvärdering<br />
och problematisering av rådande synsätt och begrepp, kategorier,<br />
metoder och tolkningar. Att dessa sidor av uppdragsarkeologin<br />
har varit eftersatta är inte underligt med tanke<br />
på att verksamheten relativt nyligen har fått i uppdrag att<br />
bedriva forskning. Som en del av syftet att utveckla uppdragsarkeologin<br />
strävar <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> efter att på ett<br />
mer systematiskt sätt integrera en diskussion om teori,<br />
metod och <strong>för</strong>medling i avdelningens arbete. Denna diskussion<br />
kan sägas omfatta följande fem områden:<br />
– relationen mellan samhälleliga fenomen och materiell<br />
kultur<br />
– relationen mellan frågeställning, metod och tolkning,<br />
vilket även innefattar metoddiskussion och metodutveckling<br />
– problematisering av begrepp, kategorier, invanda perspektiv<br />
och etablerade tolkningar<br />
– att främja ett problematiserande <strong>för</strong>hållningssätt i fältarbetet<br />
– rapporters och andra skrifters utformning samt <strong>för</strong>medling<br />
Man kan se dessa punkter som en hierarkisk ordning av syften,<br />
mål och delmål. Det övergripande syftet är att undersöka<br />
relationen mellan samhälleliga fenomen och materiella<br />
lämningar. Följande punkt ägnas relationen mellan frågeställning,<br />
metod och tolkning. Det handlar om medvetenheten<br />
om hur vi skapar det material som vi baserar våra tolkningar<br />
på, om insikten att det skapas och vilka faktorer som<br />
påverkar hur detta sker. Nästföljande punkt handlar om hur<br />
<strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> denna medvetenhet skapas, dvs. att man<br />
problematiserar invanda begrepp och tankebanor och främjar<br />
olika perspektiv och tolkningar. Vidare innebär det att<br />
ett problematiserande <strong>för</strong>hållningssätt ska genomsyra hela<br />
den process genom vilken arkeologisk kunskap skapas. Genom<br />
att på olika sätt dokumentera denna kunskapsprocess<br />
skapas <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> en medvetenhet om och diskussion<br />
kring hur den arkeologiska kunskapen formas. Avsikten<br />
är att ge utrymme <strong>för</strong> reflektion i alla steg i skapandet<br />
av den arkeologiska kunskapen. Detta bör gälla såväl i den<br />
strategiska planeringen som i fältsituationen, i bearbetningen<br />
och rapporteringen. Dessa aspekter kan och bör även<br />
komma till uttryck i den populära <strong>för</strong>medlingen.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 27<br />
Information är själlösa enheter av fakta. Kunskap är en levande process.<br />
Information lagras och dess främsta egenskap är kvantiteten av<br />
den. Kunskap måste erövras och <strong>för</strong>medlas i ett samspel….<br />
– Ludvig Igra, Svenska Dagbladet den 13 april 1995<br />
Relationen mellan materiell kultur och<br />
samhälleliga fenomen<br />
Forskningspropositionen beskriver det övergripande målet<br />
<strong>för</strong> arkeologiska undersökningar i termer av kunskapssökande<br />
om ”kultur-, social- och bebyggelsehistoria”. 47 De<br />
data som framkommer i samband med undersökningarna<br />
ska således tolkas i kulturhistorisk mening och det arkeologiska<br />
materialet ska på olika sätt prövas aktivt i hypoteser<br />
och tolkande resonemang.<br />
Att undersöka relationen mellan materiell kultur och<br />
samhälleliga fenomen innebär att på olika sätt ägna sig åt<br />
tolkning, beskrivning, <strong>för</strong>klaring, det generellt mänskliga<br />
och det kulturellt specifika samt åt relationen mellan olika<br />
gruppers sätt att skapa mening. 48 När man i resonemang<br />
om t.ex. social struktur, kulturell <strong>för</strong>ändring, genus, mentalitet<br />
eller avsikter i det <strong>för</strong>flutna hänvisar till det arkeologiska<br />
materialet som stöd <strong>för</strong> den ena eller andra synpunkten,<br />
har man därmed påstått något om just relationen mellan<br />
samhälleliga fenomen och materiell kultur. Detta gäller<br />
oavsett vilken arkeologisk inriktning man omfattar. Att<br />
reflektera över de egna tolkningarna av det arkeologiska<br />
materialet är där<strong>för</strong> viktigt.<br />
De generella teoretiska <strong>för</strong>ändringarna inom arkeologin<br />
redovisades kort i <strong>för</strong>egående kapitel och det finns inte utrymme<br />
här <strong>för</strong> omfattande diskussioner kring olika teorier<br />
om relationen mellan materiell kultur och samhälleliga och<br />
kulturella fenomen. Stora mängder litteratur om detta har<br />
producerats under de senaste 30 åren. Ämnet innefattar<br />
grundläggande kunskapsteoretiska frågor, så som <strong>för</strong>hållandet<br />
mellan materialism och idealism, positivism och hermeneutik,<br />
samt olika teoretiska och metodiska ramverk, t.ex.<br />
funktionalism, processuell arkeologi, ”middle-range theory”,<br />
strukturalism, poststrukturalism, tolkande arkeologi<br />
etc., med andra ord alla de olika <strong>för</strong>hållningssätt och riktningar<br />
som ingår i den arkeologiska diskursen.<br />
Ett syfte med tolkningar i samhälleliga och kulturhistoriska<br />
termer bör vara att kritiskt pröva de egna resultaten<br />
mot etablerade uppfattningar och rådande perspektiv. Valet<br />
av tolkningsram bör vägas mot möjligheten av andra tolkningar,<br />
och öppenhet <strong>för</strong> och intresse av att pröva olika infallsvinklar<br />
är avgörande <strong>för</strong> en vidare diskussion.<br />
Ett hermeneutiskt arbetssätt kan vara en hjälp i tolkningen,<br />
dock utan krav på s.k. ”inkännande” som ibland <strong>för</strong>espråkats.<br />
49 Till exempel kan en bronsåldersboplats mycket<br />
väl beskrivas, men i den här använda bemärkelsen inte
28 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
<strong>för</strong>stås, utifrån de ekonomiska och sociala begrepp som brukar<br />
användas i samhällsvetenskapliga analyser. Förståelsen<br />
erhålls med hjälp av <strong>för</strong>eställningar om människors motiv,<br />
strategier och uppfattningar av platsen och utifrån kunskap<br />
om samtida strukturer och den historiska situationen. Analyser<br />
och tolkningar av det arkeologiska materialet och dess<br />
rumsliga och tidsmässiga aspekter är <strong>för</strong>utsättningen <strong>för</strong><br />
utvecklingen av idéer om forntida <strong>för</strong>eställningsvärldar.<br />
Relationen mellan frågeställning,<br />
metod och tolkning<br />
Att tolkningen till stora delar styrs av den eller de metoder<br />
som valts <strong>för</strong> en undersökning är en självklarhet som det reflekteras<br />
över allt<strong>för</strong> sällan inom arkeologin. Olika metoder<br />
ger olika möjligheter att uppfatta och därmed dokumentera<br />
olika fenomen. Metoden styr också delvis uppfattningarna<br />
om enskilda lämningars komplexitet. Generella metoder<br />
kan sägas ”ge” <strong>för</strong>enklade <strong>för</strong>hållanden och fina metoder<br />
”ger” komplexa <strong>för</strong>hållanden. Att t.ex. undersöka komplexa<br />
stratigrafier med ”grova” metoder omöjliggör vanligen närmare<br />
analyser av rumsliga strukturer och kronologisk finindelning,<br />
och därmed också kulturhistoriska tolkningar<br />
kring sådana fenomen. För frågeställningar av detta slag<br />
lämpar sig således metoder som möjliggör ingående studier<br />
av stratigrafiska enheter. Att emellertid undersöka alla typer<br />
av lämningar med en sådan metod kan inte ses som ett<br />
mål i sig. Istället bör man reflektera över metoderna och<br />
deras <strong>för</strong>- och nackdelar i alla <strong>stad</strong>ier av dokumentationen.<br />
Att <strong>för</strong>hållandet mellan frågeställning, metod och tolkning<br />
är avgörande <strong>för</strong> vår bild av det <strong>för</strong>flutna kan belysas<br />
genom några exempel. Ett exempel gäller konsekvenserna<br />
av att synen på våtmarker har skiftat under de senaste decennierna.<br />
Något <strong>för</strong>enklat kan sägas att under 1970- och 80talen<br />
sågs våtmarker främst som platser <strong>för</strong> potentiella ”utkastlager”<br />
från bosättningar, som en reservoar <strong>för</strong> artefakter<br />
som kunde berätta om näringsfånget. Dessutom togs pollenprover<br />
från våtmarkerna eftersom man sökte information<br />
om miljön i närområdet och om människans påverkan på<br />
miljön. Utgrävningarna utgick då vanligen från kvadratmeterrutor<br />
och lagren grävdes vanligtvis stick- eller lagervis.<br />
Numera ses våtmarker oftare som potentiella ”offerplatser”,<br />
där människors kosmologiska <strong>för</strong>eställningar kommit<br />
till materiella uttryck. 50 Man strävar då efter att undersöka<br />
och dokumentera med fokus på artefakternas mer precisa<br />
lägen och inbördes relationer. I det <strong>för</strong>sta fallet undersöks<br />
således våtmarkerna <strong>för</strong> att erhålla data om ekonomi och<br />
ekologi, medan de i det andra fallet – även om provtagningar<br />
<strong>för</strong> miljörekonstruktion numera ingår som rutin – undersöks<br />
främst med syfte att urskilja mönster i depositioner,<br />
vilket sedan tolkas i termer av kulturella uppfattningar och<br />
rituell praktik. En klassisk fråga avseende arkeologisk metod<br />
är i detta fall, liksom då det gäller undersökningar av<br />
komplexa stratigrafier, i vilken mån utgrävnings- och dokumentationsmetoder<br />
sätter gränser <strong>för</strong> vilka frågeställningar<br />
som är möjliga att belysa. 51<br />
Ytterligare ett exempel som rör relationen mellan metod<br />
och tolkning är att slutundersökningarnas resultat styrs redan<br />
vid utredningarna genom att det helt dominerande<br />
undersökningsmomentet i fullåkersbygden idag utgörs av<br />
provschaktning. Detta gör att endast fornlämningar i form<br />
av nedgrävningar eller bevarade kulturlager kommer att<br />
påträffas, <strong>för</strong>undersökas och slutundersökas. Visserligen<br />
<strong>för</strong>ekommer det också ytfyndsinventeringar, men dessa sker<br />
me<strong>stad</strong>els <strong>för</strong> att vi ska få ett bättre underlag <strong>för</strong> beslut om<br />
var provschakt bör läggas. Uppfattningen om avbaningen<br />
som den bästa metoden bygger på tanken att fornlämningar<br />
utan ovan mark synliga lämningar består av nedgrävningar<br />
eller svackor med kulturlager och att utbredningen av dessa<br />
är lika med fornlämningens utbredning. Avbaningen som<br />
metod fungerar <strong>för</strong> undersökningar av ytmässigt stora boplatser<br />
från perioder som har efterlämnat mycket nedgrävningar.<br />
Det torde däremot vara mycket svårt, <strong>för</strong> att inte säga<br />
utsiktslöst, att söka efter mesolitikum med hjälp av avbaning<br />
i ett fullåkerslandskap. Då denna tidsperiod vanligen<br />
efterlämnat få nedgrävningar är möjligheterna att finna spår<br />
från mesolitikum på en avbanad yta begränsade till <strong>för</strong>ekomsten<br />
av sekundära fynd i yngre kontexter. För att mesolitiska<br />
aktiviteter ska kunna fångas upp vid avbaningar krävs således<br />
att de har varit lokaliserade till samma platser som yngre<br />
perioders bosättningar. Det innebär att vår kunskap om<br />
mesolitikum i ett fullåkerslandskap blir beroende av yngre<br />
perioders aktiviteter och bebyggelsemönster, vilket är otillfredsställande.<br />
Dessa problem diskuteras vidare nedan.<br />
Ett annat exempel gällande relationen mellan frågeställning,<br />
metod och tolkning är att när vi väljer att datera anläggningar<br />
måste vi ta ställning till relationen mellan anläggningen<br />
och de potentiellt daterande fynden i den, det<br />
kan vara en keramikskärva eller material <strong>för</strong> en 14 C-datering.<br />
Att välja träkol <strong>för</strong> datering i härdar och brandgravar<br />
kan uppfattas som relativt oproblematiskt, men det är möjligt<br />
att det uppeldade träet varit betydligt äldre än anläggningen.<br />
De källkritiska problemen är ännu större då man<br />
önskar datera t.ex. vägar eller gränsdiken. Det kol som kan<br />
insamlas från sådana anläggningar kan komma från en<br />
mängd olika aktiviteter, som inte omedelbart behöver ha<br />
med anläggningarnas tillkomst- och användningstid att<br />
göra. Humus som extraherats från den undre fyllningen i<br />
diken kan möjligen användas <strong>för</strong> datering och när det gäller<br />
vägar bör man ta hänsyn till både utformningen, den stratigrafiska<br />
relationen till andra anläggningar och det rumsliga<br />
sammanhanget.<br />
Hur vi går tillväga när vi påträffar diffusa och vaga lämningar<br />
och svårgripbara strukturer har också med relationen<br />
mellan frågeställning, metod och tolkning att göra. Tydliga<br />
långhus och fyndrika gropar är tacksamma undersökningsobjekt,<br />
medan t.ex. tunna och diffusa humösa lager<br />
med få fynd vanligen ses som mindre angelägna att undersöka.<br />
Det finns där<strong>för</strong> en risk att våra undersökningar blir<br />
upprepningar av tidigare resultat, att vi bara finner sådana<br />
strukturer som vi tidigare har påträffat och inte når någon<br />
<strong>för</strong>djupad <strong>för</strong>ståelse av till synes vaga och dåligt bevarade,<br />
och ännu inte kategoriserade, fornlämningar. Naturligtvis<br />
bör vi inte generellt avstå från att undersöka lämningar som<br />
vi kan identifiera, men att utveckla hypoteser och metoder<br />
<strong>för</strong> att nå en bättre <strong>för</strong>ståelse av sådant som vi idag inte kan<br />
identifiera är angeläget. Det är inte mer än drygt 20 år sedan<br />
som stolphål och långhus blev allmänt accepterade
Som ett <strong>för</strong>sök att omsätta postprocessuella<br />
teorier i praktiken har Ian Hodder utvecklat<br />
vad han kallar en reflexiv metod i<br />
samband med det stora projekt som rör<br />
den neolitiska bosättningen i Çatalhöyük<br />
i Turkiet. 52 En av huvudpoängerna med<br />
denna metod är att betona att data alltid<br />
är teoribundna, dvs. att data och tolkning<br />
inte kan separeras helt i praktiken. Där<strong>för</strong><br />
är reflektion över alla led i skapandet av<br />
kunskap en viktig del av metoden. Vidare<br />
betonas att mening (betydelse) alltid är<br />
beroende av sammanhanget. Metoden<br />
syftar också till att bryta ner traditionella<br />
gränser genom att ifrågasätta kategorier<br />
och invanda tankebanor och att skapa en<br />
medvetenhet om att vi skapar vår kun-<br />
fornlämningskategorier och det är högst sannolikt att det<br />
finns många fler, ännu ”odöpta”, strukturer i den mångfald<br />
av spår som vi påträffar i landskapet.<br />
Begrepp och kategorier<br />
Begrepp och kategorier formar vårt seende mer än vi <strong>för</strong>mår<br />
genomskåda. Artefakttypologier, nomenklaturer, anläggningstyper<br />
och kontextmallar är exempel på kategorier och<br />
begrepp som vi möter i det dagliga arbetet. De hjälper oss<br />
att sätta ord på sådant som vi vill beskriva samtidigt som de<br />
styr vårt tänkande i viss riktning. De ingår i det gemensamma<br />
språk som vi behöver <strong>för</strong> att kunna beskriva, presentera<br />
och diskutera vårt källmaterial. Begreppen och kategorierna<br />
baseras på en inomvetenskaplig konsensus om vad något<br />
är, hur det ser ut, i vilket sammanhang det <strong>för</strong>ekommer och<br />
vilken funktion det haft. Det är emellertid viktigt att reflektera<br />
över hur de påverkar vårt seende, vår uppfattning<br />
om vad som är källmaterial och vår syn på den <strong>för</strong>flutna. Att<br />
problematisera traditionella gränser mellan de kategorier vi<br />
arbetar med kan ses som en angelägenhet på sikt. Syftet är<br />
att söka ny kunskap om relationen mellan människan och<br />
materiell kultur genom att främja tankebanor som inte styrs<br />
av etablerade kategorier.<br />
Begrepp såsom ”grunddokumentation” och ”basregistrering”<br />
är i detta sammanhang problematiska, eftersom de<br />
<strong>för</strong>medlar en bild av att dokumentation och registrering är<br />
givna och att det inte skulle vara frågan om val. Å andra<br />
sidan ska självfallet både dokumentation och registrering<br />
göras så att materialet blir begripligt och användbart <strong>för</strong><br />
andra och så att det blir sökbart och jäm<strong>för</strong>bart med andra<br />
material. Frågor om vad som ska utgöra ”grunden” i en<br />
dokumentation eller ”basen” i ett register bör diskuteras och<br />
avgöras som ett led i <strong>för</strong>ståelsen av relationen mellan det<br />
man vill veta och det man dokumenterar och registrerar.<br />
Detta är väsentligt <strong>för</strong> att undersökningar ska kunna ut<strong>för</strong>as<br />
på ett effektivt sätt och <strong>för</strong> att nya idéer och metoder ska<br />
kunna utvecklas.<br />
REFLEXIV METOD<br />
skap. Detta gäller alla nivåer i kunskapsprocessen,<br />
inte bara i fältsituationen, utan<br />
också vid fastställande av frågeställningar<br />
och vid presentation av materialet. Avsikten<br />
är att skapa nya idéer och tolkningar.<br />
Det viktiga är att problematisera innehållet<br />
i begreppen och detta måste få vara en<br />
långsam process där det ges tid <strong>för</strong> eftertanke.<br />
Ett viktigt moment är hur prioriteringar<br />
görs. En diskussion om vad man<br />
vill uppnå med dokumentationen och<br />
möjliga konsekvenser av olika prioriteringar<br />
kan vara inkörsporten till en givande<br />
begreppsdiskussion. Att komma fram<br />
till att man bör prioritera det dåligt kända<br />
fram<strong>för</strong> det välkända låter kanske inte<br />
kontroversiellt, men att undersöka diffu-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 29<br />
sa färgningar snarare än tydliga gropar<br />
kan upplevas som en felaktig prioritering.<br />
Den reflexiva metoden har debatterats<br />
och det har bl.a. diskuterats huruvida<br />
den utgör någon specifik, enhetlig och<br />
ny metod och i vilken utsträckning den<br />
representerar ett nytt sätt att tänka. 53<br />
Oavsett vilken åsikt man har om detta<br />
kan diskussionen om reflexiv metod tjäna<br />
som inspirationskälla <strong>för</strong> en arkeologi<br />
som syftar till både problematisering av<br />
begrepp och kategorier, till <strong>för</strong>ståelse av<br />
mänsklig kultur i det <strong>för</strong>flutna och till<br />
reflektion kring villkoren <strong>för</strong> hur denna<br />
<strong>för</strong>ståelse skapas i samtiden.<br />
Ytterligare ett exempel på begrepp som kan problematiseras<br />
är ”boplats” (fig. 4). Det är ett diffust begrepp som<br />
egentligen används <strong>för</strong> att beteckna en vid kategori av lämningar,<br />
som inte tolkas som kultplatser, gravar, vägar, åkrar,<br />
våtmarker mm. 54 Det är också problematiskt att vår användning<br />
av det omedvetet kan över<strong>för</strong>as till att bli vad vi<br />
tror att människor då upplevde som sin boplats (vanligen<br />
husen, härdarna, groparna och närområdet kring dem). Vi<br />
bör skilja på det vi finner spår efter och det människor har<br />
betecknat som sin ”boplats”, sitt hem. Detta diskuteras vidare<br />
i kapitel två och tre.<br />
En annan aspekt av begreppet boplats hänger samman<br />
med den terminologi som används vid fornminnesinventeringen.<br />
Vid den reviderade inventeringen i dåvarande <strong>Malmö</strong>hus<br />
län, som påbörjades år 1985, kom boplatser utan<br />
synliga anläggningar ovan mark – kategorin ”stenåldersboplats”<br />
– att bli den klart dominerande fornlämningskategorin.<br />
55 Detta berodde dels på att de inte inventerades vid<br />
<strong>för</strong>stagångsinventeringen 1969, dels på att man nu valde att<br />
prioritera en inventering av dem på grundval av kunskapen<br />
om att de är vanliga i den skånska fullåkersbygden. Genom<br />
att dessa ”stenåldersboplatser”, som de facto även kan vara<br />
från bronsålder och järnålder 56 , kom att markeras med (R)<br />
på den ekonomiska kartan skapades ett bättre underlag <strong>för</strong><br />
bedömningen av fornlämningsärenden i regionen. Detta<br />
visar tydligt hur en problematisering av ett begrepp, utifrån<br />
erfarenhetsmässiga kunskaper, kan leda till tillämpning av<br />
metoder, som i sin tur med<strong>för</strong> <strong>för</strong>ändrade villkor <strong>för</strong> den<br />
arkeologiska verksamheten. Ett annat exempel på mångtydigheten<br />
i boplatsbegreppet är de medeltida byarna, som<br />
avgränsats som fornlämningar utifrån gårdslägen på 1700talskartorna,<br />
snarare än utifrån arkeologiska iakttagelser om<br />
medeltida bebyggelse.<br />
Ytterligare ett exempel på kategorier och deras problematik<br />
kan illustreras genom en diskussion kring artefakter.<br />
Enligt den sydskandinaviska yxtypologin delas de neolitiska<br />
yxorna in i olika grupper, som delvis har kronologisk<br />
relevans. Dock baseras yxtypologin i stor utsträckning på
30 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig 4A<br />
Fig 4B<br />
Fig. 4. Olika bilder av vad som kan avses med en ”boplats”:<br />
A) Undersökta ytor med lämningar från äldre och yngre<br />
järnålder inom Fosie IV 1979-83 (boplats V) och Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
1997 (Fosie 11A). B) Samma lämningar i ett<br />
större sammanhang, tillsammans med ytterligare en<br />
huskoncentration från järnålder (boplats IV) inom Fosie IV.<br />
depå- och gravfynd, medan de primärt används <strong>för</strong> att datera<br />
material av boplatskaraktär. Det diskuteras emellertid<br />
sällan vilken relevans en typologi och kronologi baserad på<br />
depå- och gravfynd har <strong>för</strong> ett boplatsmaterial. Istället <strong>för</strong><br />
att <strong>för</strong>söka passa in boplatsfynden i ”depå- och gravtypologin”,<br />
kan kanske boplatsmaterialet användas <strong>för</strong> att nyansera<br />
och utveckla den bild av källmaterialet som typologin<br />
<strong>för</strong>medlar. Detta är ett exempel där ett ifrågasättande, mer<br />
Observera att endast lämningar inom en del av Öresunds<strong>för</strong>bindelsens<br />
utgrävningsområde har tagits med. C) Ett<br />
större område som hypotetiskt kan ha uppfattats som<br />
boplatsen under järnåldern (grått), med de olika huskoncentrationerna<br />
markerade. B): efter Björhem & Säfve<strong>stad</strong><br />
1993.<br />
än en okritisk tillämpning, av invanda kategorier kan nyansera<br />
bilden av det som studeras.<br />
Att främja ett problematiserande<br />
<strong>för</strong>hållningssätt i fältarbetet<br />
Möjligheten att <strong>för</strong>verkliga det vetenskapliga <strong>program</strong>mets<br />
målsättningar är avhängig villkoren <strong>för</strong> fältarbetet. På sam-
Fig 4C<br />
ma sätt som det har blivit självklart att formulera problematiserande<br />
frågeställningar i planerings<strong>stad</strong>iet av ett projekt,<br />
bör det vara självklart att befrämja sådana diskussioner i<br />
fält. Detta är speciellt viktigt med tanke på det som sägs i<br />
följande avsnitt, nämligen att rapporten i princip ska påbörjas<br />
samma dag som fältarbetet startar. Det krävs också att<br />
avdelningen har en organisation som möjliggör kontinuerlig<br />
uppföljning och utvärdering av undersökningsresultaten<br />
(se kap. 5).<br />
För att främja ett problematiserande <strong>för</strong>hållningssätt i<br />
fält krävs att det finns möjlighet <strong>för</strong> utvärdering och åter<strong>för</strong>ing<br />
av erfarenheter och kunskaper. Detta ger projektledare<br />
och arbetsledare möjlighet att analysera, styra och ange riktning<br />
<strong>för</strong> pågående arbete. Det ger också hela arbetsgruppen<br />
och enskilda individer möjlighet att påverka och vara delaktiga.<br />
Delaktighet är en <strong>för</strong>utsättning <strong>för</strong> att det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>met, projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
ska kunna <strong>för</strong>verkligas i fältarbetet. Delaktighet skapas<br />
också genom arbetsuppgifterna. Varierande arbetsuppgifter<br />
med tydlig koppling till olika frågeställningar gör<br />
arbetet meningsfullt och stimulerar aktivt deltagande.<br />
Fältarbetet innehåller tidskrävande och ibland monotona<br />
arbetsmoment. Detta gör att det finns risk <strong>för</strong> slentrian<br />
och <strong>för</strong> att eftertanke och reflektion blir lidande. Detta kan<br />
motverkas bl.a. genom att arbetsuppgifterna i fält breddas.<br />
Det bör skapas utrymme <strong>för</strong> att ge gruppen och varje enskild<br />
arbetstagare möjlighet att se resultat av sitt arbete,<br />
något som kan göras genom att exempelvis i fälttiden integrera<br />
delar av det arbete som traditionellt knutits till rapportarbetet.<br />
Vid <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har detta börjat praktiseras<br />
inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Rapporternas utformning<br />
Redovisningar av resultat från arkeologiska undersökningar<br />
kan se olika ut, bl.a. beroende på projektens omfattning,<br />
men resultaten ska presenteras i någon form av skriftlig<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 31<br />
produkt. Det kan röra sig om allt från korta rapporter till<br />
övergripande synteser, baserade på flera enskilda undersökningar.<br />
När ordet rapport används i den följande texten så<br />
ska det <strong>för</strong>stås i denna vida mening.<br />
I rapporten ska den kunskapsprocess som en arkeologisk<br />
undersökning innebär beskrivas och utvärderas. Man bör<br />
vara explicit angående begränsningar, val, prioriteringar,<br />
metoder och tolkningar i de olika faserna av undersökningen.<br />
Man ska, så långt möjligt, ange själva den process av<br />
ambitioner, frågeställningar, tillfälligheter, beslut, slump<br />
etc., som med<strong>för</strong>t att vissa undersökningar och dokumentationer<br />
blivit ut<strong>för</strong>da, och andra inte. Läsaren av rapporten<br />
ska <strong>för</strong>stå vilka tankar och omständigheter som gjort att undersökningen<br />
ut<strong>för</strong>ts på ett visst sätt och vilka problem,<br />
både de teoretiska och praktiska, man hade att lösa. I rapporten<br />
ska också finnas en utvärdering av de val och prioriteringar<br />
som gjorts och genom denna utvärdering bör man<br />
kunna <strong>för</strong>eslå frågeställningar och metoder in<strong>för</strong> framtida<br />
undersökningar.<br />
Vid varje arkeologisk undersökning inträffar o<strong>för</strong>utsedda<br />
händelser som kan få konsekvenser <strong>för</strong> dess genom<strong>för</strong>ande.<br />
Den planering som har sin utgångspunkt i projekt<strong>program</strong><br />
och undersökningsplaner måste kanske omvärderas. I<br />
den mån detta innebär omfattande <strong>för</strong>ändringar av de ursprungliga<br />
planerna kan de eventuellt resultera i en ny och<br />
reviderad undersökningsplan. Det ska dock finnas en flexibilitet<br />
i planeringen som möjliggör omprioriteringar inom<br />
rådande tids- och budgetramar. Det bör framgå av rapporten<br />
hur undersökningen kom att utformas i relation till den<br />
ursprungliga undersökningsplanen och vad eventuella omprioriteringar<br />
baserats på.<br />
Utvärderingar bör <strong>för</strong>ekomma kontinuerligt vid en undersökning<br />
som ett led i kunskapsprocessen, men man bör<br />
också efter undersökningens slut sammanfatta och kommentera<br />
vilka insikter man har nått. Det är inte ovanligt att<br />
man i efterhand, då man har kunnat relatera sina <strong>för</strong>handsuppfattningar<br />
och prioriteringar till en helhetsbild av un-
32 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
dersökningen och till inslagen av o<strong>för</strong>utsägbarhet, kan se att<br />
andra målsättningar, frågeställningar och metoder hade<br />
kunnat ge andra resultat. Att kritiskt utvärdera betyder<br />
alltså att man <strong>för</strong>mår reflektera över kunskapsprocessen och<br />
därigenom bidra till en mer vital arkeologi.<br />
För närvarande pågår en diskussion inom <strong>Malmö</strong> Kul-<br />
turmiljö angående rapportstrategier och rapporternas framtida<br />
utformning. Det som diskuteras är bl.a. vilken arbetsinsats<br />
som ska läggas på den administrativa och ärendebundna<br />
rapporteringen av delundersökningar inom större<br />
projekt, respektive på övergripande synteser.
2. Problemområden<br />
I detta kapitel diskuteras problemområden som grundar sig<br />
på centrala begrepp inom arkeologin: plats, tid, <strong>för</strong>ändring,<br />
människa, kultur, kommunikation och artefakter.<br />
I anslutning till varje område diskuteras aktuella arkeologiska<br />
frågor, som kan vara av såväl generell karaktär som specifika<br />
<strong>för</strong> sydvästra Skåne eller det skånsk-danska området.<br />
Platser och landskap<br />
Rumslig analys har alltid spelat en stor roll i arkeologisk<br />
tolkning, vare sig det gällt diffusionsteorier, site catchmentanalyser<br />
eller studier av artefakters spridning på enskilda<br />
lokaler. Kulturlandskapet och rumsliga mönster på boplatser<br />
kan rekonstrueras och analyseras med syfte att kartlägga<br />
bebyggelsestruktur, ekologi, resurser och näringsfång. 57<br />
Andra syften med rumsliga analyser kan vara att <strong>för</strong>stå ”det<br />
sociala rummet”, landskapet som ett medium <strong>för</strong> såväl <strong>för</strong>sörjning<br />
som <strong>för</strong> andra mänskliga mellanhavanden, med andra<br />
ord hur människor genom olika handlingar har skapat<br />
och omvandlat landskap och platser under olika tider. 58<br />
Också frågor om landskapets och olika platsers roll i kosmologiska<br />
<strong>för</strong>eställningar hör hit. De olika syftena med rumsliga<br />
studier bör inte ses som motsatser, utan som sätt att belysa<br />
olika aspekter av relationen mellan människa och landskap.<br />
Problemområdet platser och landskap innefattar rumsliga<br />
studier och analyser på olika nivåer, från den enskilda platsen<br />
eller anläggningen till en boplats, ett större landskapsavsnitt<br />
eller en region, avgränsade av topografi, geologi, ekologi<br />
eller kulturella och politiska <strong>för</strong>hållanden. Problemområdet<br />
inkluderar också frågor om <strong>för</strong>hållandet mellan landskapets<br />
fysiska karaktärer och de kulturella och mentala<br />
gränser som människor sätter och upplever. Likaledes ingår<br />
frågor om hur olika grupper kan ha relaterat till en och samma<br />
plats eller till ett och samma landskap. Som alltid är de<br />
kategorier och begrepp vi använder viktiga <strong>för</strong> hur vi uppfattar,<br />
analyserar och tolkar forntida platser och landskap.<br />
Platser och kategorier<br />
Den arkeologiska terminologin styr hur vi uppfattar platser<br />
i det <strong>för</strong>flutna. Som exempel kan nämnas de allmänt använda<br />
kategorierna ”boplats”, ”gravplats” och ”kultplats”. Trots<br />
att man under vissa tidsperioder begravde sina döda på boplatsen<br />
(eller bodde på gravplatsen) och att boplatser till synes<br />
under hela <strong>för</strong>historien, och även under historisk tid, har<br />
varit platser <strong>för</strong> kultutövning, används kategorierna ofta på<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 33<br />
ett allt<strong>för</strong> oproblematiserat sätt. Inom arkeologin uppträder<br />
vanligen kategorier som odlingsmark, äng, betesmark eller<br />
”vildmark” inte med samma konkretion som ovan nämnda<br />
kategorier. Detta beror inte på att de inte existerat i form av<br />
såväl konkret fysisk som mental representation. De ger däremot<br />
inte upphov till samma arkeologiska material. De<br />
”tomma” ytorna mellan gravplatser, boplatser etc. är med<br />
andra ord en väsentlig del av såväl den forntida som den<br />
arkeologiska verkligheten. Vi bör således reflektera över hur<br />
vi använder begreppen och vilka konsekvenser olika användningar<br />
kan få.<br />
När vi talar om ”boplatser” avser vi vanligen den yta<br />
inom vilken det finns spår och lämningar som tyder på vardaglig<br />
verksamhet, t.ex. hushållsartefakter, kulturlager,<br />
gropar, härdar, stolphål och andra spår efter byggnader.<br />
Även om vi inte explicit uttalar det tenderar vi att sätta likhetstecken<br />
mellan ”boplats” och ”hem”, så att det vi kallar<br />
”boplats” skulle människor under <strong>för</strong>historien och medeltiden<br />
ha sett på som sitt hem. Det är emellertid föga sannolikt<br />
att dessa kategorier överensstämmer. Vad människor<br />
sett som sitt hem var rimligen beroende av resursanvändning,<br />
mobilitet, maktstrukturer, mentalitet, befolkningstäthet<br />
mm. Om vi formulerar hypotesen att man, t.ex. under<br />
bronsålder, i ”hemmet” innefattade mycket större områden<br />
– kanske hela kullen där man bodde och intilliggande<br />
marker, inklusive skogar och våtmarker – så kan de offernedläggelser<br />
som man gjorde i våtmarkerna ha betraktats<br />
som ”boplatsoffer” och inte som någon särskild kategori<br />
”våtmarksoffer”. Det kan inte <strong>för</strong>nekas att man lade ned<br />
<strong>för</strong>emål i våtmarker, utan endast påvisas att vår kategorisering<br />
av dessa fynd och denna sed kanske inte överensstämmer<br />
med hur man tänkte då. Om vi betraktar våtmarkerna<br />
som en del av boplatserna, och därmed våtmarksoffren som<br />
boplatsoffer, kan vi kanske väcka nya frågor och se nya sammanhang.<br />
Detta kan också få konsekvenser <strong>för</strong> uppläggningen<br />
av kommande utredningar, <strong>för</strong>- och slutundersökningar.<br />
En a priori gjord kategorisering av offerfynden utifrån<br />
våra rumsliga kategorier kan <strong>för</strong>hindra upptäckten av<br />
mönster som går ”på tvärs” mot kategorierna, t.ex. om ”våtmarksoffrens”<br />
sammansättning skiljer sig åt beroende på<br />
avstånd från bebyggelsen eller om offerplatsen legat i inägomarken<br />
eller utmarken.<br />
Platser och representativitet<br />
En faktor som påverkar vår bedömning av olika platser är<br />
representativitetsfrågan. Som exempel kan nämnas att se-
34 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
dan ett par årtionden tillbaka har bronsåldersboplatser med<br />
långhus visat sig vara vanliga fenomen i den skånska fullåkersbygden.<br />
Så har inte alltid varit fallet. Att de har upptäckts<br />
beror på en kombination av <strong>för</strong>ändrade synsätt, <strong>för</strong>ändrade<br />
undersökningsmetoder och att storskaliga undersökningar<br />
möjliggjort kartläggningen av många sådana<br />
platser. Idag framstår en plats som Hindby offerkärr som<br />
unik <strong>för</strong> att man där påträffat bevarade torvlager med <strong>för</strong>emål<br />
som sannolikt representerar återkommande offernedläggningar<br />
genom flera tusen år. 59 Vi vet emellertid inte<br />
hur unik denna plats var under <strong>för</strong>historien. Orsaken till<br />
detta är att de flesta våtmarkerna i sydvästra Skåne har blivit<br />
dränerade, att torven brutits ned och kommit att ingå i<br />
matjorden eller att de blivit urgrävda vid torvbrytning utan<br />
att <strong>för</strong>egås av någon arkeologisk undersökning. Kanske<br />
framstår Hindby offerkärr som unikt just <strong>för</strong> att det, av en<br />
tillfällighet, blivit skonat och bevarat. Frågor av detta slag<br />
kan endast lösas genom att man undersöker andra våtmarker<br />
i regionen, små som stora, med mer eller mindre bevarade<br />
torvlager samt att man ut<strong>för</strong> matjordsarkeologiska<br />
undersökningar i forna våtmarksområden. Utan sådana undersökningar<br />
är det svårt att göra en kvalificerad bedömning<br />
av representativiteten <strong>för</strong> en plats som Hindby offerkärr.<br />
Några orsaker till att vi i fullåkersbygden påträffar så få<br />
mesolitiska boplatslämningar och våtmarksfynd är dels att<br />
torvlagren ofta är starkt nedbrutna på grund av utdikningar,<br />
dels att vi inte undersöker relevanta delar av landskapet,<br />
bl.a. äldre mossar och våtmarker, i tillräcklig utsträckning.<br />
Detta, i sin tur, bottnar i oklarheter kring hur dessa lämningar<br />
ska kunna uppspåras och undersökas på sätt som är<br />
rimliga avseende arbetsinsats. När utdikade våtmarker undersöks<br />
idag sker det ofta med den metod som syftar till att<br />
påträffa nedgrävningar på torr mark, dvs. med avbaning av<br />
matjorden. Matjordsarkeologi och skiktvis avbaning samt<br />
manuell utgrävning i de eventuellt bevarade torvlagren bör<br />
kunna ge större möjligheter till att påträffa lämningar av<br />
detta slag.<br />
Rumsliga analyser – syften och metoder<br />
De två vanligaste angreppssätten inom rumslig analys i den<br />
<strong>för</strong>historiska arkeologin är att definiera aktivitetsområden<br />
inom platser och att avgränsa bosättningsmönster inom regioner.<br />
Under senare år har den rumsliga relationen mellan<br />
boplatser och gravar, och andra kultplatser, kommit alltmer<br />
i fokus, främst beroende på den postprocessuella arkeologins<br />
intresse <strong>för</strong> de rumsliga relationernas mentala aspekter.<br />
Avgränsningen av aktivitetsområden genom artefakters<br />
rumsliga spridning och koncentration är en grundläggande<br />
metod i arkeologin. Spridningarna tolkas som spår efter<br />
funktions- och kulturbundna handlingar, vanligen med<br />
hjälp av etnografiska analogier. 60 I analysen av bosättningsmönster<br />
jäm<strong>för</strong>s likheter och olikheter mellan boplatser,<br />
även inkluderande andra typer av platser såsom gravar och<br />
odlingsytor, och de rumsliga relationerna mellan dem. Analyser<br />
av detta slag kan användas <strong>för</strong> att belysa olika frågor<br />
och resultaten kan tolkas på olika sätt.<br />
Att sociala relationer kommer till uttryck i rummet<br />
betonades <strong>för</strong>st av den franske sociologen Emile Durkheim<br />
vid 1900-talets början. 61 Tanken ligger till grund <strong>för</strong> analyser<br />
av ”det sociala rummet” och som syftar till kunskap<br />
om social organisation och struktur. Som exempel kan nämnas<br />
att genusrelaterade aktiviteter, såsom arbetsdelning efter<br />
kön, kan tänkas avspeglas i husens och boplatsernas<br />
struktur och i artefaktspridningar inom resursområden<br />
samt på andra platser i landskapet. Kunskap om generella<br />
strukturer ses emellertid inte som forskningens mål av <strong>för</strong>eträdare<br />
<strong>för</strong> den postprocessuella arkeologin. Där är det<br />
istället relationen mellan strukturen och tillfälliga händelser,<br />
och hur händelser över tid <strong>för</strong>ändrar strukturer, som står i<br />
fokus. 62 Uttryckt på ett annat sätt är det <strong>för</strong>ståelsen av relationen<br />
mellan avsiktlig handling och strukturens krav, begränsningar<br />
och möjligheter, som utgör målet. Syftet är att<br />
<strong>för</strong>söka <strong>för</strong>stå hur det, under givna historiska och materiella<br />
<strong>för</strong>hållanden, var möjligt att handla på vissa sätt och inte på<br />
andra och hur människor därigenom både kunde reproducera<br />
och <strong>för</strong>ändra kulturella normer över tid. 63 Det blir därmed<br />
viktigt både att <strong>för</strong>söka urskilja det generella, normerna<br />
<strong>för</strong> rumslig organisation, och att notera variation, t.ex.<br />
mellan samtida boplatser i en region. Ur detta perspektiv är<br />
det väsentligt att inte se variationen som trivial, utan som<br />
något som kan tolkas i kulturella termer och som ett uttryck<br />
<strong>för</strong> intentioner.<br />
Rummets organisation kan således ses som en avspegling<br />
av kulturella koder och innebörder och som en reflektion<br />
av individers avsikter, i form av både praktiska aktiviteter,<br />
funktionella behov och sociala relationer. Att arbeta<br />
med frågor om <strong>för</strong>sörjning och landskapsutnyttjande och<br />
hur dessa format landskapet ingår således i studiet av rummets<br />
organisation. Det är särskilt av intresse att koppla frågor<br />
om <strong>för</strong>sörjning till kulturella, sociala och mentala perspektiv<br />
på landskapet.<br />
Rummet kan, sociologiskt eller socialpsykologiskt, ses<br />
som socialt konstruerat och meningsfyllt. Sociala rum kan<br />
delas in i fem analysnivåer 64 , vilka i det följande kallas aspekter<br />
på rumslighet: en socialpsykologisk aspekt avseende<br />
människors position i samhället, en beteendemässig aspekt<br />
som omfattar människors aktivitets- och rörelsemönster, en<br />
symbolisk aspekt, omfattande bilder, kognitionsmönster<br />
och mentala kartor, en affektiv aspekt avseende mönster i<br />
människors känslomässiga identifikation med territorier<br />
och platser samt en morfologisk aspekt i vilken befolkningskaraktäristika<br />
analyseras med syfte att urskilja homogena<br />
”sociala områden”.<br />
Samtliga dessa aspekter på rumsliga mönster och organisation<br />
kan vara relevanta vid våra studier av platser och<br />
landskap. Exempel på analyser som rör socioekonomiska<br />
frågor och rumslig organisation i relation till bl.a. status,<br />
genus och klass är sådana som fokuserar på hierarkier mellan<br />
boplatser och på relationer mellan centrum och periferi.<br />
Ett mer specifikt exempel är forskningen kring centralplatser,<br />
där bl.a. vissa rumsliga strukturer anses utmärka sådana<br />
platser. 65<br />
Under senare år har man inom arkeologin diskuterat hur<br />
vi ska kunna <strong>för</strong>stå vilka betydelser som människor i <strong>för</strong>historien<br />
kan ha tillskrivit rumsliga fenomen och strukturer. I<br />
detta sammanhang bör nämnas att Bradley nyligen har <strong>för</strong>ordat<br />
att också naturliga platser, dvs. av människan, åtmins-
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 35<br />
PLATSER OCH MENING – KULTPLATSER OCH LIMINALA PLATSER<br />
Vad är det som gör att platser tillskrivs<br />
olika funktion och mening i ett samhälle?<br />
Skapandet av en plats som kulturellt och<br />
symboliskt viktig sker genom användandet<br />
av den och utifrån <strong>för</strong>eställningar om<br />
dess betydelse och koppling till myt, religion<br />
och historia. Betydelsen kan skapas<br />
såväl genom en folklig tradition som genom<br />
dekret från makthavare.<br />
I skapandet av speciellt meningsbärande<br />
platser kan ritualer ha stor betydelse<br />
eftersom platsen kan upplevas som att<br />
den spelar en egen roll i ritualen. Platsen,<br />
den fysiska miljön där ritualen ut<strong>för</strong>s, är<br />
viktig <strong>för</strong> ritualiseringen av handlingen<br />
och kan vara det som särskiljer handlingen<br />
från andra sociala handlingar. 67 Det<br />
har också uttryckts så att platsens roll i<br />
ritualer är att rikta uppmärksamheten. 68<br />
Detta kan gälla både skapade platser, t.ex.<br />
monument och tempel, och naturliga sådana,<br />
t.ex. mossar och berg. Platsen kan<br />
alltså upplevas som interagerande med de<br />
medverkande i en ritual och därigenom<br />
bli en ”helig” plats i deras medvetanden.<br />
På så sätt blir även handlingarna som ut<strong>för</strong>s<br />
där särskilt betydelsefulla. Platsen<br />
ger handlingen mening och vice versa.<br />
Det som ur ett tvärkulturellt och generaliserande<br />
perspektiv utmärker kultplatser<br />
är att de vanligen finns vid natur<strong>för</strong>eteelser<br />
av olika slag, t.ex. vid speciella<br />
träd, berg, klippor eller vattendrag, eller<br />
där sådana <strong>för</strong>ekommer tillsammans. 69<br />
Detta ska inte uppfattas som att samma<br />
<strong>för</strong>eställningar har varit knutna till dessa<br />
<strong>för</strong>eteelser under olika tider. Däremot är<br />
det troligt att vatten, liksom berg och<br />
träd, har varit, och är, symboler <strong>för</strong> en<br />
mängd olika <strong>för</strong>hållanden som människor<br />
finner anledning att uttrycka och <strong>för</strong>hålla<br />
sig till – de är ”good to think”. 70 Det är<br />
inte <strong>för</strong>eteelserna i sig som primärt är <strong>för</strong>emål<br />
<strong>för</strong> kulten, utan att de representerar<br />
aspekter av kosmologin.<br />
Kultplatser omskapas ofta över tid<br />
genom att människor konstruerar symboliska<br />
motsvarigheter till natur<strong>för</strong>eteelserna,<br />
t.ex. pålar, megaliter, gravhögar, resta<br />
stenar, tempel, mm. Således har i en del<br />
kulturer ett träd ersatts av en stolpe kring<br />
vilken offer har nedlagts. Trädet kan också<br />
symboliseras av en rest sten, en pelare<br />
eller en obelisk. Likaledes kan ett berg ha<br />
kommit att representeras av ett altare<br />
eller en tempelbyggnad. Vattendrag spe-<br />
lar ofta en viktig roll <strong>för</strong> lokaliseringen av<br />
kultplatser på grund av att vatten associeras<br />
med läkande och renande krafter och<br />
ses som <strong>för</strong>utsättningen <strong>för</strong> liv. På de<br />
platser där träd, berg, klippor och vattendrag,<br />
eller symboliska motsvarigheter till<br />
dessa, är samlade inom ett begränsat område<br />
tolkas detta ofta som uttryck <strong>för</strong> en<br />
kosmologi. Ytterligare en viktig faktor <strong>för</strong><br />
lokaliseringen av kultplatser är den rumsliga<br />
relationen till boplatserna. Denna relation<br />
varierar i tid och rum. Ibland <strong>för</strong>faller<br />
t.ex. relationen mellan boplats och<br />
gravplats att ha varit mycket intim, i andra<br />
fall anlades gravplatser vid gränsområden<br />
<strong>för</strong> den egna gården eller bygden, eller<br />
kanske mellan utmark och inmark. 71<br />
Grav- och kultplatser är vidare ofta<br />
knutna till kommunikationsleder, vadställen,<br />
ägogränser och brukningsgränser.<br />
Platser där kommunikationsleder möts<br />
<strong>för</strong>efaller att ha varit av speciell betydelse<br />
t.ex. vägskäl och korsvägar. 72 Länken mellan<br />
vattenvägar och kultplatser är relativt<br />
väl belagd i Medelhavsområdet. Speciellt<br />
sammanflöden och vadställen var viktiga,<br />
liksom källor. I många mytologier representeras<br />
vidare gränsen mellan de döda<br />
och de levande av en flod. Här bör noteras<br />
att nedläggningar av keramik under tidigneolitisk<br />
tid ofta ägde rum vid våtmarkskanter,<br />
inte sällan där vattendrag mötte<br />
sjö eller där två vattenvägar möttes. 73<br />
Vägskäl och vägkorsningar bör i detta<br />
sammanhang uppmärksammas speciellt<br />
eftersom de har spelat stor roll i rituella<br />
sammanhang i många kulturer. Det gäller<br />
bland annat vid olika former av övergångsriter.<br />
Sådana riter har med tid att göra,<br />
t.ex. de som firas i mobila samhällen i<br />
samband med årstidsväxlingar eller då vissa<br />
djur eller växter <strong>för</strong>ekommer. 74<br />
Termen (Lat. limen = tröskel) användes<br />
av etnografen Arnold van Gennep (1909)<br />
om en fas i övergångsriten och vidareutvecklades<br />
av antropologen Victor Turner.<br />
75 Den liminala fasen avser perioden<br />
mellan separationen från en viss social eller<br />
religiös status (eller ett tillstånd) och<br />
inkorporerandet i en annan. Denna fas ses<br />
som speciellt farlig, som mitt emellan,<br />
varken – eller, som otrygg och hotfull. De<br />
mest utbredda övergångsritualerna har<br />
med kroppens övergångar att göra: födelse,<br />
sexuell mognad, barnafödande, åldrande<br />
och död. Ritualerna innebär vanligen<br />
att olika handlingar ut<strong>för</strong>s på olika platser<br />
i landskapet och dessa platser har ofta<br />
både en formmässig koppling, dvs. topografisk<br />
och visuell, och en symbolisk<br />
koppling till ritualens olika faser. Bradley<br />
anger exempelvis att samiska kultplatser<br />
ofta <strong>för</strong>lagts till sprickor i klippor, till stenar<br />
som liknar djur eller människor, stenar<br />
med speciell färg, klippor med naturliga<br />
portar eller trösklar, vid speciella<br />
träd, vattenfall, källor, floder, vattensammanflöden,<br />
halvöar etc. 76<br />
Det är inte ovanligt att övergångsriten<br />
gestaltas som individens eller gruppens<br />
symboliska död och återfödelse i ny<br />
skepnad. Övergångsritualen liknas vidare<br />
ofta vid en resa där adepten (den som ska<br />
genomgå övergången) ses som en passagerare<br />
eller passiv resenär. Vid separationen,<br />
inledningen till den liminala fasen, <strong>för</strong>s<br />
de ofta genom (över, under) en speciell<br />
passage, t.ex. en port, dörr eller tröskel.<br />
Denna kan vara fysisk eller endast symbolisk.<br />
Nedsänkning i vatten och begjutning<br />
med någon speciell vätska kan också<br />
markera inledningen på denna fas. Kroppen<br />
ska genom detta ”resa” från en sorts<br />
plats till en annan – från ”innan<strong>för</strong>” till<br />
”utan<strong>för</strong>”. Vid inkorporationsfasen, slutet<br />
på den liminala fasen, renas adepten, också<br />
här ofta genom att skvättas eller smörjas<br />
in med någon speciell substans.<br />
Det är en sak att acceptera liminalitet<br />
som en fas i övergångsriter, men vad skulle<br />
liminala platser kunna tänkas innebära?<br />
Enligt etnografiska källor, utmärkes liminala<br />
platser av att vara svårtillgängliga:<br />
högt uppe, långt nere, långt borta (utan<strong>för</strong><br />
samhället) eller inhägnade. De kan<br />
också, som nämndes ovan, finnas vid broar,<br />
vid gränsområden mellan olika naturmiljöer,<br />
t.ex. där olika vattendrag eller<br />
vatten och land möts, och vid samhälleliga<br />
gränsområden, t.ex. vid ägogränser eller<br />
gravplatser. Kult- och offerplatser kan<br />
ur detta perspektiv ofta betecknas som liminala<br />
platser. Det är möjligt att en och<br />
samma plats kan ha fungerat som kultplats<br />
under lång tid trots <strong>för</strong>ändringar i<br />
religion, ideologi och kosmologi. En kosmologi<br />
kan legitimeras genom att man i<br />
rummet anknyter till ihågkomna eller<br />
mytiska <strong>för</strong>fäder och deras platser, men<br />
man kan också annektera äldre kult- och<br />
boplatser i en strävan att utplåna tidigare<br />
associationer och minnen av dem.
36 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
tone primärt, o<strong>för</strong>ändrade platser, bör ingå i landskapsarkeologisk<br />
forskning, eftersom vi vet att sådana platser ofta har<br />
varit kulturellt betydelsefulla. Han visar på sätt att nå kunskap<br />
om detta utifrån kombinationen av en generaliserande<br />
teori om människans <strong>för</strong>hållningssätt till natur<strong>för</strong>eteelser<br />
och analyser av arkeologiska spår och lämningar. 66<br />
Tid<br />
År 1937 skriver Folke Hansen: ”Det torde enligt mitt <strong>för</strong>menande<br />
vara på tiden, att man utrangerar de, jag skulle<br />
vilja kalla dem imaginära perioder, som närmast tillkommit<br />
<strong>för</strong> att bereda från de övriga perioderna överblivna fornsakstyper<br />
en fri<strong>stad</strong>, perioder, som icke äga något berättigande i<br />
den allmänna gravkronologien eller i serien slutna fynd. Jag<br />
åsyftar den spetsovala yxans tid samt kopparåldern och<br />
bronsålderns <strong>för</strong>sta period”. 77 Även om Hansens resonemang<br />
i vissa avseenden är <strong>för</strong>åldrat så illustrerar citatet en<br />
fråga som fortfarande är aktuell, nämligen frågan om grunderna<br />
<strong>för</strong> vår periodindelning. Den traditionella periodindelningen<br />
baseras på en blandning av olika kriterier, av vilka<br />
näringsfång, teknologi, gravskick, politisk historia och<br />
religionsskiften är de mest tydliga. Att den arkeologiska<br />
periodindelningen byggdes upp primärt kring teknologi<br />
och artefakt- och gravstudier berodde på samhällsutvecklingen<br />
i västvärlden under 17- och 1800-talen. I praktiken<br />
arbetar vi dock med mer än en periodindelning. Den ekonomiska<br />
periodiseringen utifrån fiske, jakt och insamling,<br />
jordbruk och boskapsskötsel samt handel och industri, med<br />
rötterna i 1700-talet, har på många sätt kommit att spela en<br />
större roll under senare delen av 1900-talet än den teknologiska<br />
periodiseringen. 78 Numera används även periodindelningar<br />
baserade på olika jordbrukstekniker samt på typen<br />
och graden av människans påverkan på landskapet. 79 Beroende<br />
på vilka fenomen som studeras blir periodindelningarna<br />
olika.<br />
Det finns många andra möjligheter till regionala och<br />
överregionala periodindelningar, t.ex. utifrån offerskick,<br />
gravskick, hustyper och bebyggelsestruktur. Det väsentliga<br />
med dessa resonemang är att tydliggöra att alla periodindelningar<br />
är konstruktioner, att perioderna blir olika beroende<br />
på vad som studeras och att de inte kan <strong>för</strong>utsättas sammanfalla<br />
avseende olika fenomen. En relevant fråga i sammanhanget<br />
är också i vilken utsträckning vår periodindelning<br />
beror på vilka data som är tillgängliga, eller betraktade som<br />
relevanta, <strong>för</strong> olika tider.<br />
Skiftet mellan tidigneolitikum och mellanneolitikum är<br />
ett illustrativt exempel på de problem som kan uppkomma<br />
då vissa typer av lämningar har blivit bestämmande <strong>för</strong> en<br />
mer övergripande periodisering. Inom trattbägarkulturen<br />
<strong>för</strong>ändras de materiella uttrycksformerna över tid och rum.<br />
Den kronologiska indelningen av neolitikum har sin orsak<br />
i många olika faktorer, men <strong>för</strong> skiljet mellan tidigneolitikum<br />
och mellanneolitikum har grunden fram<strong>för</strong> allt varit<br />
<strong>för</strong>ändringen i gravskickets utformning, från flatmarksgravar,<br />
långhögar och mindre dösar till stora megalitgravar.<br />
Andra <strong>för</strong>eteelser verkar inte ha <strong>för</strong>ändrats lika drastiskt,<br />
eller överhuvudtaget, under samma tidsavsnitt. Kulturepitetet<br />
trattbägarkultur löper oavbrutet över denna gräns. De<br />
utifrån gravskicket indelade perioderna har bidragit till att<br />
boplatsmaterialet också indelats med denna periodindelning<br />
som grund, vanligen baserat på studier av keramikornering<br />
och yxtypologi. Olika forskare har <strong>för</strong>sökt anpassa<br />
olika artefakters <strong>för</strong>sta uppträdande och <strong>för</strong>svinnande till<br />
den traditionella indelningen. Genom att istället ta fasta på<br />
olika lämningars enskilda utformning och deras <strong>för</strong>ändring<br />
kan vi påvisa andra <strong>för</strong>lopp och söka <strong>för</strong>klaringar till sådana<br />
som tidigare inte beaktats. Detta kan leda till nya indelningar,<br />
baserade på en mer nyanserad analys av källmaterialet.<br />
Tidslinjer<br />
Förutom periodindelningen brottas arkeologin med ett annat<br />
ofta återkommande tidsrelaterat problem, nämligen<br />
svårigheten att överblicka hur olika fenomen, avseende både<br />
materiell kultur och samhälleliga skeenden, relaterar till<br />
varandra över tid. Detta beror bl.a. på att de traditionella<br />
perioderna lätt uppfattas som separata enheter och således<br />
skapar ramar <strong>för</strong> tänkandet. Det med<strong>för</strong> ibland att man,<br />
t.ex. via typologin, ”passar in” fenomen i dessa, på <strong>för</strong>hand<br />
bestämda, perioder. En annan orsak till att <strong>för</strong>eteelser är<br />
svåra att överblicka är källmaterialens mängd. Frågor om<br />
vilka fenomen som bör jäm<strong>för</strong>as och korreleras med varandra<br />
är ständigt närvarande. Var finns de relevanta sammanhangen?<br />
En annan orsak till problemen är den specialisering<br />
som yrket numera kräver. Olika personer arbetar ofta parallellt<br />
med t.ex. keramik, stenteknologi, boplatsstruktur och<br />
näringsfång utan att kunskaperna regelmässigt resulterar i<br />
sammanställningar, jäm<strong>för</strong>elser och synteser.<br />
För att underlätta jäm<strong>för</strong>elser och göra kunskaperna och<br />
kunskapsluckorna överblickbara kan tidslinjer (diakrona diagram)<br />
vara till hjälp (fig. 5-7). Att arbeta med tidslinjer kan<br />
även hjälpa oss att bryta ned den traditionella periodiseringen<br />
som ibland fungerar som ett hinder att se saker och ting<br />
på nya sätt. Genom att använda tidslinjer <strong>för</strong> olika fenomen<br />
kan vi få klarare begrepp även om de data som vår periodisering<br />
baserar sig på. En annan <strong>för</strong>del med tidslinjerna är att<br />
fenomen av mycket olika slag kan relateras, t.ex. <strong>för</strong>ekomst<br />
av 14 C-dateringar kan jäm<strong>för</strong>as med den typologiska dateringen<br />
av artefakter, eller <strong>för</strong>ekomsten av gropar med hustyp<br />
och med gravskick, flintteknik med grödor och boplatsoffer<br />
med näringsfång. Tidslinjerna ska sålunda ses som ett<br />
redskap som kan hjälpa oss att:<br />
– sammanfatta kunskap, med andra ord överblicka tradition<br />
och <strong>för</strong>ändring både inom ”korta” tidsperioder, exempelvis<br />
från TN I till TN II, och ”långa” tidsperioder,<br />
t.ex. från senneolitisk tid till <strong>för</strong>romersk järnålder<br />
– finna både kunskapsluckor och <strong>för</strong>ändringsperioder <strong>för</strong><br />
olika fenomen<br />
– relatera olika <strong>för</strong>eteelser till varandra över tid på ett mer<br />
systematiskt sätt, dvs. jäm<strong>för</strong>a olika typer av data<br />
– bygga hypoteser om relationer mellan olika fenomen<br />
och deras varaktighet eller <strong>för</strong>ändring över tid och om<br />
möjliga orsaker till <strong>för</strong>ändring<br />
Genom att t.ex. jäm<strong>för</strong>a 14 C-tidslinjer med artefaktbaserade<br />
tidslinjer på en plats eller i ett område kan man kanske<br />
upptäcka att vissa perioder gör sig gällande genom artefak-
ter och andra genom 14 C-dateringar. Detta kan ha flera orsaker.<br />
Det kan bero på det urval som görs <strong>för</strong> provtagning<br />
<strong>för</strong> 14 C-analys eller på att den typologiskt baserade dateringen<br />
av vissa artefakter är felaktig och bör revideras. Det kan<br />
också bero på att vissa tidsperioder – eller vissa typer av aktiviteter<br />
– lämnar spår i form av anläggningar, medan andra<br />
endast lämnat spår i form av artefakter, t.ex. offernedläggningar.<br />
Det viktiga med jäm<strong>för</strong>elserna är att frågor väcks<br />
och hypoteser formuleras.<br />
Inspirationen till arbetssättet härrör från den franska<br />
Annales-skolan som arbetar med analyser av <strong>för</strong>ändring över<br />
tid utifrån olika skalor, s.k. duréer (tidslängd, varaktighet). 80<br />
Man arbetar på olika sätt med <strong>för</strong>ändringar på ett strukturellt<br />
plan, på ett mellanlångt plan och på ett kortare episodiskt<br />
plan. Man ställer inte strukturen mot de enskilda händelserna,<br />
utan menar istället att båda hör till verkligheten i<br />
lika stor utsträckning, men på olika tidsplan. I det kortaste<br />
Fig. 5A Fig. 5B<br />
Fig. 5C<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 37<br />
tidsperspektivet, som motsvaras av ungefär en människas<br />
livstid, undersöks de specifika enskilda händelserna. Det är<br />
denna sorts tid som politisk och narrativ historia analyserar<br />
och det är denna tid som vi som individer upplever. Nästa<br />
tidsnivå är konjunkturer eller det mellanlånga planet, flera<br />
generationer eller århundraden. Här verkar det vi betecknar<br />
som social och ekonomisk historia, demografi, samhällens<br />
och ideologiers historia. Den mest omfattande tidsnivån är<br />
den strukturella tiden, dvs. geohistoria, folks och civilisationers<br />
historia, stabila teknologier och mentaliteter – alltså<br />
det som är den mest generella historien. 81<br />
Genom att använda tidslinjerna som utgångspunkt <strong>för</strong><br />
att bygga hypoteser om korrelationer mellan olika <strong>för</strong>eteelser<br />
– även sådana som inte brukar korreleras – kan man både<br />
frigöra sig från <strong>för</strong>åldrade periodiseringar och skapa nya<br />
som, i sin tur, kan ge oss andra bilder än de som traditionellt<br />
baseras på de teknologiska perioderna. Ett klassiskt period-<br />
Fig. 5. Olika framställningar av tidslinjer.<br />
A) Frekvensen yxor och svärd i södra<br />
Sverige genom bronsålderns sex<br />
perioder (efter Kristiansen 1998:77,<br />
fig. 34).<br />
B) En illustration av varaktighet och<br />
brott <strong>för</strong> olika <strong>för</strong>eteelser under<br />
yngre järnålder i Valsta (grått) och<br />
Säby (vitt) (efter Andersson & Hållans<br />
1997:599, fig. 7).<br />
C) Modell över ”långhuslandskapet”.<br />
Förekomsten av boplatser med huslämningar<br />
grupperade i lämpliga tidsperioder<br />
och topografiskt definierade<br />
miljöer. De rumsliga nivåerna omfattar:<br />
regionen, resursområdet = zoner;<br />
boplatsområdet = rektangel; boplats<br />
och potentiellt boplatsläge markeras<br />
med en eller flera diagonaler (efter<br />
Björhem 1994).
38 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
problem är övergången från <strong>för</strong>historia (vikingatid) till historia<br />
(medeltid), där periodiseringen <strong>för</strong>stärks p.g.a. att<br />
källmaterialen till stor del är olika, vilket gett upphov till<br />
olika akademiska ämnen, forskningsmässiga traditioner och<br />
tolkningar. Tidslinjer kan användas <strong>för</strong> att relatera olika fenomen<br />
till varandra, något som kan avslöja perioder av<br />
markerad diskontinuitet, dvs. då flera fenomen <strong>för</strong>ändras<br />
(fig. 7). Det kan <strong>för</strong> övrigt noteras att just de traditionella<br />
övergångarna från sten- till bronsålder och från brons- till<br />
järnålder inte <strong>för</strong>efaller att ha karaktäriserats av <strong>för</strong>ändring<br />
i speciellt hög grad (fig. 7A). Man bör naturligtvis vara<br />
uppmärksam på att även dessa tidslinjer till delar baseras på<br />
de etablerade perioderna och typologiska dateringarna och<br />
att de där<strong>för</strong> kan uppvisa brytpunkter vid de etablerade<br />
periodgränserna. Man bör inte heller bortse från att vissa av<br />
de etablerade periodgränserna bygger på <strong>för</strong>ändring i något<br />
väsenligt hänseende.<br />
Att arbeta med tidslinjer är på intet vis något nytt, varken<br />
i arkeologin eller andra vetenskaper. Som exempel på<br />
explicit inspiration från Annales-skolan kan nämnas en artikel<br />
av Jennbert om gravskicks<strong>för</strong>ändring över tid. 82 Andra<br />
användningar av tidslinjer finner vi t.ex. i Karstens avhandling<br />
om neolitiskt offerskick, i Kristiansens analyser av <strong>för</strong>ändringar<br />
av offer- och gravgåvor under bronsåldern samt i<br />
Andersson och Hållans jäm<strong>för</strong>elser av mentala och materiella<br />
gränser mellan två bosättningar som sträcker sig från<br />
järnålder till tidig medeltid. 83 Även inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong><br />
har liknande modeller använts i ”Problemformuleringar<br />
och Projekt<strong>program</strong> in<strong>för</strong> Öresunds<strong>för</strong>bindelsen”<br />
(fig. 5). 84 Ett annat sätt att illustrera tid och konkretisera<br />
vårt tänkande om den är att arbeta med generationer (fig. 6).<br />
I detta sammanhang ska man inte glömma att folkmängd<br />
och demografiska <strong>för</strong>ändringar under olika perioder har påverkat<br />
både samhällsstruktur, <strong>för</strong>ändringsprocesser och historiska<br />
<strong>för</strong>lopp.<br />
Annales-skolans teoretiska system har kritiserats på flera<br />
Fig. 6. Antal generationer från TN I till idag, baserat på fyra generationer<br />
per århundrade. Totalt ca 240 generationer.<br />
punkter under senare decennier och i nästföljande kapitel<br />
diskuteras relationen mellan strukturer och händelser ur ett<br />
delvis annat perspektiv, där det är <strong>för</strong>ståelsen av relationen<br />
mellan individens handlingar och handlingsutrymme och<br />
de övergripande strukturerna som står i fokus. 85<br />
Förändring<br />
Under senare tid har det funnits ett behov inom arkeologin<br />
att problematisera begreppen tid, kontinuitet och <strong>för</strong>ändring.<br />
86 Ur vilket perspektiv menar vi att vi betraktar <strong>för</strong>eteelser<br />
när vi talar om <strong>för</strong>ändring? Det arkeologiska perspektivet,<br />
de sekvenser som blivit synliga <strong>för</strong> oss ”i backspegeln”,<br />
skiljer sig från hur människor uppfattat och upplevt<br />
sin tid. Det framhålls ofta att arkeologin lämpar sig <strong>för</strong> studier<br />
av <strong>för</strong>ändring i långtidsperspektiv och det är då viktigt<br />
att poängtera att det som i våra kronologier ser ut att utgöra<br />
brott och skiften inte behöver ha upplevts som <strong>för</strong>ändringar<br />
av människorna under den aktuella perioden. Barrett<br />
menar att vi bör bryta ned dualismen mellan långtidsperspektivet,<br />
som rör sociala institutioner, och livet så som det<br />
levts av människor under en viss period, och istället fokusera<br />
på vad det har inneburit att vara människa, avseende begränsningar,<br />
möjligheter och handlingsutrymme, under<br />
olika perioder. 87 Han är här inspirerad av teorier som formulerats<br />
inom sociologisk och socialantropologisk forskning<br />
och som beskriver hur individen i ett växelspel med samhällsstrukturen<br />
kan handla på sätt som i <strong>för</strong>längningen leder<br />
till <strong>för</strong>ändring (jfr begreppen habitus hos Bourdieu och<br />
structuration hos Giddens). 88<br />
Analyser av ovan nämnda slag innebär att man innefattar<br />
både indikationer på generella processer och variationer<br />
på ett regionalt eller lokalt plan. Vad är det som gör att<br />
många olika individer handlar på ett visst sätt vid en viss tid<br />
och på så sätt medverkar i genomgripande samhälleliga <strong>för</strong>ändringar?<br />
Individens handlingsfrihet begränsas av normer<br />
och traditioner, men det finns också utrymme<br />
<strong>för</strong> omtolkning av normer och traditioner och<br />
därmed möjligheter till <strong>för</strong>ändring.<br />
Kronologiskt komplexa platser<br />
I den arkeologiska diskussionen om <strong>för</strong>ändring<br />
talas det ofta om kontinuitet och brott i<br />
användandet av platser, om kronologiskt<br />
”rena” platser och kronologiskt komplexa<br />
platser. Dessa begrepp kommer att behandlas<br />
i följande avsnitt, liksom de hjälpmedel i form<br />
av grafiska modeller, som kan användas <strong>för</strong> att<br />
åskådliggöra och jäm<strong>för</strong>a <strong>för</strong>ändring över tid<br />
avseende platser, mänskliga kontakter och artefakters<br />
sammanhang.<br />
Arkeologisk forskning kring kontinuitet<br />
och <strong>för</strong>ändring i användningen av platser har<br />
formats både av den processuella arkeologins<br />
långtidsperspektiv, med fokus på bosättningsmönster<br />
och resursutnyttjande, och av den<br />
postprocessuella synen på landskapet som ett<br />
kulturellt konstruerat rum, format av handlingar<br />
som relaterat till minnen, historia, myt
och tradition. 89 Bruket av platser och rörelser i landskapet<br />
ses, utifrån det sistnämnda perspektivet, som manifestationer<br />
av ideologi. Det är emellertid inte bara teoretiska <strong>för</strong>ändringar<br />
som medverkat till den <strong>för</strong>ändrade synen på platser<br />
under senare decennier. I Skandinavien har också de <strong>för</strong>ändrade<br />
villkoren <strong>för</strong> uppdragsarkeologin bidragit. Följande<br />
tillbakablick på <strong>för</strong>hållandena i <strong>Malmö</strong>området kan illustrera<br />
hur synen på platser, kontinuitet och <strong>för</strong>ändring har<br />
påverkats av undersökningarnas omfattning och metoder.<br />
Under 1960- och 70-talen med<strong>för</strong>de kombinationen av<br />
det arkeologiska periodtänkandet, som då inte problematiserades<br />
nämnvärt, den grova avbaningsmetoden, som med<strong>för</strong>de<br />
att vissa anläggningstyper inte påträffades, och det<br />
nästan obefintliga bruket av 14 C-analys, att platser <strong>för</strong>eföll<br />
att vara kronologiskt ”rena”, eventuellt med ”inblandning”<br />
från enstaka andra perioder. Från slutet av 70-talet och under<br />
80-talet med<strong>för</strong>de det fortfarande tämligen oproblematiserade<br />
periodtänkandet 90 och introduktionen av de stora<br />
ytavbaningarna att kronologisk komplexitet snarare framstod<br />
som regel än som undantag på många platser. Både<br />
kronologiskt ”rena” platser och sådana med klart dominerande<br />
perioder var mindre vanliga än man tidigare antagit.<br />
Som en konsekvens av insikterna om den kronologiska<br />
komplexiteten började grunderna <strong>för</strong> periodindelningen att<br />
ifrågasättas under 1990-talet. Andra bidragande orsaker var<br />
den postprocessuella arkeologins problematisering av<br />
arkeologins periodindelning samt den ökande insikten om<br />
att också <strong>för</strong>historiens människor var omgivna av lämningar<br />
från det <strong>för</strong>flutna och att de <strong>för</strong>hållit sig till och <strong>för</strong>ändrat<br />
dessa på olika sätt. Det var <strong>för</strong>st i och med detta som kontinuitet<br />
och <strong>för</strong>ändring i användningen av platser kunde bli<br />
ett undersökningsobjekt i sig, med andra ord något att söka<br />
och undersöka på ett systematiskt sätt och <strong>för</strong>söka tolka i<br />
kulturella termer.<br />
Kontinuitet och diskontinuitet i rum, tid och betydelse<br />
I arkeologiska sammanhang är begreppen kontinuitet och<br />
diskontinuitet problematiska. Den lexikala definitionen av<br />
kontinuitet är ”ett obrutet sammanhang i tiden eller rummet”.<br />
91 Det är således väsentligt att precisera begreppen vad<br />
gäller tid och rum. För en kulturhistorisk analys är emellertid<br />
kontinuitet och diskontinuitet, eller tradition och <strong>för</strong>ändring,<br />
i form och betydelse också av vikt, speciellt hur <strong>för</strong>ändring<br />
i materiell kultur relaterar till <strong>för</strong>ändring i betydelse.<br />
92<br />
Det är sällan som man med arkeologiska metoder kan<br />
belägga att en plats använts utan avbrott under en viss tid.<br />
Platskontinuitet är där<strong>för</strong> ofta negativt definierat, dvs. som<br />
avsaknad av belägg <strong>för</strong> avbrott. Trots svårigheterna att fastställa<br />
obrutna sammanhang i rummet är det uppenbart att<br />
vissa platser har använts <strong>för</strong> bosättning, gravläggning, eller<br />
andra aktiviteter, kontinuerligt eller upprepade gånger, under<br />
kanske tusentals år, medan det på andra platser endast<br />
finns belägg <strong>för</strong> enstaka vistelser.<br />
Formkontinuitet innebär <strong>för</strong>ekomsten av en viss typ av<br />
aktivitet på en plats över tid och är vanligen synlig i det<br />
arkeologiska materialet, till exempel genom spår av hus från<br />
olika tider på samma plats. Formkontinuitet kan också<br />
innebära likhet i utformningen av den materiella kulturen,<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 39<br />
t.ex. gravformer över en viss tid inom ett större område. Betydelsekontinuitet<br />
är emellertid inte omedelbart synlig i<br />
det arkeologiska materialet, eftersom betydelsen inte automatiskt<br />
följer formen. 93 Plats- och formkontinuitet innebär<br />
således inte automatiskt kontinuitet i betydelse. Hur kan vi<br />
undersöka om kontinuitet i användningen av en plats också<br />
inneburit kontinuitet i synen på platsens betydelse? Bör vi<br />
anta diskontinuitet i synen på platsens betydelse när vi ser<br />
ett kronologiskt brott i användningen av en plats?<br />
Frågor om platsers betydelse kretsar inte sällan kring<br />
begreppsparet profant och rituellt. Uppdelningen av<br />
mänskliga samhällen i en profan och en rituell sfär är ett<br />
analytiskt redskap i modern samhällsvetenskap. Gränsdragningen<br />
mellan dessa kategorier är inte något som kan <strong>för</strong>utsättas<br />
ha funnits i <strong>för</strong>historiska och medeltida samhällen.<br />
Även om begreppen är användbara så är det ofta varken<br />
möjligt eller eftersträvansvärt att placera enskilda anläggningar<br />
eller artefakter exklusivt i endera sfären. När människoben<br />
påträffas i en grop tillsammans med sådant som<br />
brukar tolkas som avfallsmaterial, är tolkningen problematisk.<br />
Det <strong>för</strong>ekommer också att gravar anlagts på samtida<br />
boplatser, vilket komplicerar åtskillnaden mellan begreppen<br />
gravplats och boplats.<br />
Människor har sannolikt vanligen uppmärksammat spår<br />
från tidigare aktiviteter på en plats och inte sällan byggt<br />
platsens betydelse på <strong>för</strong>eställningarna om dessa spår. Kunskapen<br />
om och minnet av tidigare aktiviteter <strong>för</strong>ändras över<br />
tid. Minnen kan beröra både ett verkligt och ett mytiskt<br />
<strong>för</strong>flutet. Det <strong>för</strong>flutna kan således indelas i: 1) det <strong>för</strong>gångna<br />
som man själv upplevt, 2) det <strong>för</strong>gångna som finns i den<br />
muntliga traditionen och 3) det <strong>för</strong>gångna som beskrivs i<br />
ursprungsmyter och kosmologi. 94 Gränsen mellan dessa är<br />
flytande. Platser kan fyllas med olika innehåll under olika<br />
perioder, trots att aktiviteterna refererar till tidigare användning<br />
av den. Betydelser kan också över<strong>för</strong>as från en<br />
period till en annan, utan att plats- eller formkontinuitet<br />
<strong>för</strong>eligger. Vad har motiverat människor att uppsöka tidigare<br />
använda platser? Vad kan en återknytning till en gravplats<br />
efter flera hundra eller tusen år ha betytt ur ett ideologiskt<br />
perspektiv? Man kan ha betraktat äldre synliga gravar<br />
och gravplatser som antingen spår efter <strong>för</strong>fäder (mytiska<br />
eller reella), som naturformationer eller som spår efter högre<br />
makter. Att gravar och boplatser anlagts på äldre gravar och<br />
boplatser måste emellertid inte betyda att människor avsiktligt<br />
anknutit till dem eller till det som de ansetts representera.<br />
Också naturgeografiska och ekologiska preferenser<br />
kan ha spelat in i valet av platser.<br />
En återkommande eller kontinuerlig användning av en<br />
plats kan således haft många innebörder. Det kan bl.a. ha<br />
rört sig om återanknytning, om avståndstagande eller om<br />
avsiktlig desakrering och annektering. För att kunna tolka<br />
platsanvändning i kulturella termer är det avgörande att<br />
man kan konstatera kontinuitet eller brott i det arkeologiska<br />
källmaterialet genom dateringar, vertikalstratigrafi eller<br />
horisontalstratigrafi. När det gäller vertikalstratigrafin är<br />
det av vikt att också identifiera negativa <strong>för</strong>hållanden (frånvaro),<br />
till exempel borttagna eller <strong>för</strong>störda strukturer. För<br />
att <strong>för</strong>bättra våra kunskaper om detta är det angeläget att vi<br />
aktivt söker spår efter sådant som kan ha blivit <strong>för</strong>ändrat el-
40 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig. 7. Ytterligare exempel på tidslinjer.<br />
A) Generaliserad framställning av olika <strong>för</strong>eteelser och deras <strong>för</strong>ändring över tid.<br />
Fig. 7. Ytterligare exempel på tidslinjer.<br />
B) Översiktligt diagram över <strong>för</strong>ekomst av gropar i <strong>Malmö</strong>området. Fet linje innebär riklig<br />
<strong>för</strong>ekomst av gropar och gropsystem. Tunn linje markerar mycket få gropar eller avsaknad<br />
av gropar. Olika feta linjer <strong>för</strong> samma tidsperiod betyder stor variation i grop<strong>för</strong>ekomsten<br />
mellan boplatserna.<br />
ler <strong>för</strong>stört och att vi undersöker och dokumenterar lämningarna<br />
med metoder som ger möjlighet till analyser och<br />
tolkningar av sådana fenomen.<br />
Då systematiska analyser av användningen av olika platser<br />
över tid och med fokus på betydelsesammanhang är ett<br />
relativt nytt forskningsfält, krävs en hel del grundforskning.<br />
Många äldre dokumentationsmaterial är användbara<br />
i sådana studier. Ett systematiskt studium och en sammanställning<br />
av <strong>för</strong>ekomst och <strong>för</strong>ändring av olika typer av lämningar<br />
på olika platser är <strong>för</strong>utsättningen <strong>för</strong> att man ska<br />
kunna överblicka tendenser och formulera mer preciserade<br />
frågor. Via detta induktiva arbetssätt kan man också formulera<br />
hypoteser in<strong>för</strong> framtida undersökningar. Det finns<br />
platser där vissa typer av lämningar från vissa perioder återkommande<br />
påträffas och andra där vissa typer av lämningar<br />
från vissa perioder sällan eller aldrig påträffas. I det <strong>för</strong>hållandevis<br />
välundersökta <strong>Malmö</strong>området är <strong>för</strong>utsättningarna<br />
goda <strong>för</strong> studier av kontinuitet och diskontinuitet avseende<br />
platser. Både analys av äldre material och framtida undersökningar<br />
kan komplettera och fylla ut våra kunskapsluckor<br />
när det gäller dessa frågor.<br />
Markanvändningsdiagram och<br />
tidsgeografiska modeller<br />
Illustrationer av <strong>för</strong>ändring och komplexitet i tid och rum<br />
kan göras med hjälp av markanvändningsdiagram (land use<br />
diagrams) och tidsgeografiska modeller (fig. 8). En poäng<br />
med modellerna är att de synliggör de begränsningar som tid<br />
och rum innebär t.ex. <strong>för</strong> individers rörelsemönster. Modeller<br />
<strong>för</strong>klarar emellertid inte något i sig, utan är redskap <strong>för</strong>
Fig. 7. Ytterligare exempel på tidslinjer.<br />
C) Tidslinjer över bebyggelsetyper under järnåldern i<br />
<strong>Malmö</strong>området, illustrerat som en följd av generationer<br />
och i befintligt periodsystem. A: Vaga och i<br />
storlek varierande hus utan väggspår och omgivna<br />
av stora gropar; ca 500-150 f.Kr. B: Långa, välbygg-<br />
jäm<strong>för</strong>elser, tolkningsresonemang och formuleringar av hypoteser.<br />
Markanvändningsdiagram är tvådimensionella grafiska<br />
framställningar av rumsutnyttjande och olika depositioners<br />
(lagers, strukturers) varaktighet över tid, antingen inom en<br />
relativ kronologi eller genom historiska källor kopplade till<br />
årtal. För tolkningar av processer över tid i större geografiska<br />
sammanhang kan denna typ av diagram användas genom<br />
att man <strong>för</strong> varje undersökt plats upprättar ett sådant diagram<br />
och sedan jäm<strong>för</strong> dem t.ex. regionvis. Diagrammen<br />
har utvecklats inom medeltidsarkeologin i samband med<br />
tolkningen av komplexa stratigrafier, vanligen i urbana miljöer.<br />
95<br />
Tidsgeografiska modeller, utvecklade av kulturgeografen<br />
Torsten Hägerstrand under 1960-talet, är grafiska framställningar<br />
av rörelser och handlingar i tid och rum. 96 Modellerna<br />
är uppbyggda kring en tidsaxel och en rumsaxel<br />
och rörelserna i rummet över tid benämnes trajektorier. Idealt<br />
bör modellerna vara tredimensionella. Utgångspunkten<br />
är att människor tillbringar sin tid på olika platser <strong>för</strong> olika<br />
aktiviteter. Dessa platser kallas stationer och ingår i olika<br />
typer av domäner, dvs. rumsliga enheter som kontrolleras av<br />
olika instanser, t.ex. en stat, ett byråd eller en familj. Som<br />
exempel på domäner kan nämnas en nation, by, gård, ett<br />
rum eller en viss plats. Genom in<strong>för</strong>andet av begreppet domän<br />
uppmärksammas både geografisk utsträckning och<br />
socio-politisk betydelse. Människors rörelser mellan, och<br />
handlingar (projekt) på, de olika stationerna utgör ett rörelse-<br />
eller trajektoriemönster. De framställs grafiskt i två- eller<br />
tredimensionella diagram vilka redovisar tid, rum och<br />
rörelse. Kommunikation och interaktion mellan människor<br />
äger rum vid de olika stationerna; det kan gälla allt från<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 41<br />
da hus med tydliga väggspår och inhägnade med<br />
staket; ca 150 f.Kr.-300 e.Kr. C: Vaga hus med varierande<br />
konstruktion och utan väggspår, samt grophus;<br />
ca 300-700 e.Kr. D: Breda hus med spår efter<br />
väggar, ibland belägna i nordsydlig riktning; ca 700-<br />
950 e.Kr.<br />
information, påverkan och utbyten till konflikter, krig och<br />
konfliktlösning. Olika grupper och individer i ett samhälle<br />
har olika trajektorier, som har att göra med ekonomi och<br />
transportteknologi, sociala regler och sedvanor, men också<br />
med genus, ålder och social ställning. Landskapets topografi<br />
och ekologi är också betydelsefulla faktorer. 97<br />
Både rums- och tidsaxlarna kan varieras utifrån det man<br />
önskar systematisera. Det kan röra sig om en timme, en dag,<br />
ett år eller tusen år. Rummets stationer väljs utifrån frågeställningarna;<br />
det kan vara inom ett hus, en boplats eller en<br />
region. I ett arkeologiskt sammanhang kan tidsgeografin<br />
användas huvudsakligen på två sätt. Det ena är att se den<br />
rumsliga spridningen av artefakter och konstruktioner som<br />
dessas rörelsemönster i tid och rum – som artefakternas trajektorier.<br />
Sådana analyser har gjorts och som exempel kan<br />
nämnas den skiftande arkeologiska kontexten <strong>för</strong> kopparflatyxor<br />
i Europa. 98 I analyser av detta slag är utgångspunkten<br />
att artefakters trajektorier är ett uttryck <strong>för</strong> människors<br />
och idéers trajektorier. Variation i artefakters rumsliga sammanhang<br />
i ett område och under en viss tid kan t.ex. tolkas<br />
som ideologisk variation avseende artefakternas roll i samhället,<br />
medan <strong>för</strong>ändringar i artefakternas rumsliga sammanhang<br />
över tid i ett område tolkas som <strong>för</strong>ändring i ideologin.<br />
Det andra sättet är att utgå ifrån hypoteser om just<br />
människors trajektorier och utifrån dessa skapa modeller <strong>för</strong><br />
hur spridningen av olika artefakter, konstruktioner och spår<br />
kan te sig. Thurston har med hjälp av tidsgeografiska modeller,<br />
delvis baserade på skriftligt material, illustrerat hur<br />
människors rörelsemönster <strong>för</strong>ändrades i samband med urbaniseringen<br />
under tidig medeltid (fig. 8). 99 Denna typ av<br />
modeller kan sålunda vara ett redskap <strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av<br />
mentalitets<strong>för</strong>ändringar över tid.
42 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig. 8. Tidsgeografiska modeller. Till vänster rörelsemönster och projekt <strong>för</strong> medlemmarna i ett typiskt hushåll<br />
<strong>för</strong>e urbaniseringen omkring 1000 e.Kr. Till höger detsamma efter urbaniseringen (efter Thurston 1999:667 ff.)<br />
Individer, grupper och strukturer<br />
Att analysera skillnader och likheter i materiell kultur är<br />
fundamentalt <strong>för</strong> arkeologin. Skillnader mellan samtidiga<br />
artefaktgrupper och lämningar tolkas ofta som uttryck <strong>för</strong><br />
olika ”kulturer”, så som t.ex. gropkeramisk kultur och<br />
stridsyxekultur, vilka i sin tur kan tolkas som uttryck <strong>för</strong><br />
etniska grupper, olika ekonomisk aktivitet eller som uttryck<br />
<strong>för</strong> olika sociala skikt. 100 Beroende på syfte, källmaterial,<br />
tidsperiod och region används i arkeologiska tolkningar<br />
kategoriseringar utifrån följande:<br />
– åldersgrupper (generationer)<br />
– genus, kön<br />
– familjer, släkter<br />
– hälsostatus och fysiska karaktäristika<br />
– samhällen – geografiskt, funktionellt och tidsmässigt<br />
definierade<br />
– kulturer – vanligen definierade utifrån ideologi, mentalitet<br />
och materiell kultur<br />
– statusgrupper, social stratifiering, klasser<br />
– grupper baserade på näringsfång och ekonomisk specialisering<br />
– grupper eller individer av religiösa eller vårdande specialister,<br />
krigare<br />
– etniska grupper, språkgrupper och grupper baserade på<br />
kosmologi, världsåskådning och religion<br />
– grupper eller individer uteslutna ur samhällets sociala<br />
gemenskap<br />
– arkeologiskt definierade kulturer (oavsett vad de anses<br />
representera)<br />
Vi skapar dessa kategorier både utifrån våra kulturbundna<br />
<strong>för</strong>eställningar om vad vi anser vara självklara kategorier och<br />
utifrån historiska och antropologiska källor där det <strong>för</strong>ekommer<br />
uppgifter om hur människor har klassificerat varandra<br />
och sig själva i olika samhällen. I detta avsnitt ska vi<br />
främst diskutera problem som hör samman med hur man<br />
inom arkeologin kategoriserar människor utifrån materiell<br />
kultur.<br />
Grupper<br />
Människors klassificeringar av sig själva och andra varierar<br />
med sammanhanget. Släktskap kan antas ha varit en central<br />
utgångspunkt <strong>för</strong> klassificeringen i <strong>för</strong>moderna samhällen<br />
och även basen <strong>för</strong> individers sociala status. Social status är<br />
ett komplicerat begrepp som involverar många olika aspekter<br />
på individen och samhället. 101 Status kan definieras som<br />
den relativa rang, och de till denna knutna rättigheter och<br />
skyldigheter, som en individ har i en social hierarki baserad<br />
på ära eller prestige. 102 Man brukar primärt skilja mellan<br />
ärvd och <strong>för</strong>värvad status. Båda typerna <strong>för</strong>ekommer i de<br />
flesta samhällen, med tonvikten lagd på den ena eller andra.<br />
Ärvd social status baseras ofta på kön (genus), ålder, familje<strong>för</strong>hållanden<br />
och härkomst. Förvärvad social status kan<br />
baseras på speciella kunskaper, yrke, äktenskap mm. Människors<br />
relativa status i en grupp är ofta avgörande <strong>för</strong> hur<br />
de beter sig gentemot varandra. Social status är dock inte<br />
något statiskt, utan varierar med det sociala sammanhanget.<br />
Det individuella handlingsutrymmet och möjligheterna<br />
till – eller kraven på – överskridande av gränser mellan statusgrupper<br />
varierar mellan samhällen och kan se olika ut <strong>för</strong><br />
olika grupper och individer.<br />
Både i den <strong>för</strong>historiska arkeologin och i medeltids-
arkeologin kopplas forskningen kring social status och kategorisering<br />
av människor ofta till gravar och gravmaterial.<br />
Vad gäller gravmaterial utgår man vanligen från osteologiska<br />
analyser av individers hälsotillstånd, tolkningar av gravarnas,<br />
gravgåvornas och gravmonumentens utformning<br />
och, när det gäller kristna gravar, kunskaper om gravplatsers<br />
status i och kring kyrkorna. 103 Sociala skillnader mellan<br />
människor kan emellertid ha manifesterats fysiskt på andra<br />
sätt i landskapet, t.ex. på boplatserna och i skillnader mellan<br />
boplatser från samma tid. Det kan exempelvis ha funnits<br />
platser och utrymmen som varit knutna till vissa genus- och<br />
åldersgrupper och/eller till vissa handlingar som involverat<br />
vissa människor och uteslutit andra. Hur kan sådana rumsliga<br />
regler <strong>för</strong> olika grupper undersökas arkeologiskt? Att<br />
urskilja aktiviteter, aktivitetsområden och handlingar är<br />
ofta möjligt, även om detaljeringsgraden varierar utifrån<br />
bevarings<strong>för</strong>hållanden m.m. Att knyta aktiviteter till vissa<br />
grupper eller individer är emellertid betydligt svårare.<br />
En uppenbar följd av att grupper och kategoriseringar är<br />
kulturellt betingade är att de alltid konstrueras i relation till<br />
en (eller flera) andra grupper, t.ex. så är ”barn” i vårt samhälle<br />
endast en begriplig kategori i relation till kategorin ”vuxen”.<br />
Barns liv har generellt sett osynliggjorts i arkeologin,<br />
sannolikt <strong>för</strong> att barn inte betraktats som relevanta i den<br />
övergripande samhällsanalysen. 104 Man har således inte uppmärksammat<br />
möjligheten att urskilja lämningar och spår<br />
som kan vara resultatet av barns handlingar eller spår efter<br />
barnafödande och omhändertagande av barn. 105 Att bygga<br />
hypoteser om barnets värld och dess materiella kultur innebär<br />
således att man också bygger hypoteser om de vuxnas<br />
värld och materiella kultur. 106 Det är återigen idéer om kontraster,<br />
likt och olikt, som bör utgöra grunden <strong>för</strong> våra möjligheter<br />
att finna spår efter barnen. Högberg har visat på hur<br />
man i ett avslagsmaterial från en slagplats sannolikt kan<br />
urskilja närvaron av en vuxen och ett barn vid det enskilda<br />
tillfälle då materialet på slagplatsen anhopades. 107 Utgångspunkten<br />
är antaganden om barns och vuxnas olika motoriska<br />
kontroll och intentioner samt de materialmässiga och<br />
teknologiska skillnaderna i avslagsmaterialet.<br />
Genus<br />
Genus används här i betydelsen av en socialt definierad kategori,<br />
vanligen baserad på biologiskt kön. Även ålderskategorier,<br />
såsom barn, ung, vuxen etc., är socialt definierade.<br />
Genus och (social) ålder baseras således på kulturella uppfattningar<br />
om människans biologiska kön och kroppsliga<br />
tillväxt. Både genus och ålder är vanligen intimt kopplade<br />
till individernas uppgifter i samhället. Exempelvis är kategorin<br />
”barn” baserad på värderingar av kroppsliga egenskaper,<br />
individens kunskaper och de samhälleliga <strong>för</strong>väntningarna.<br />
En av de mer betydelsefulla teoretiska riktningarna<br />
inom arkeologin sedan ca 20 år tillbaka är den som på olika<br />
sätt tagit sin utgångspunkt i den kulturella konstruktionen<br />
av kön, könsroller och könsidentiteter och som kan sammanfattas<br />
med beteckningen genusarkeologi. Denna arkeologi<br />
är långt ifrån enhetlig, den omfattar tvärtom en stor<br />
teoretisk variation. 108 En allmänt omfattad tanke är dock att<br />
kön och genus är centrala begrepp i det arkeologiska studi-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 43<br />
et av relationen mellan materiell kultur och sociokulturella<br />
fenomen. Magnus har uttryckt det såhär: ”Genus är inflätat<br />
i allianser av alla slag, i utbyte av varor och tjänster, i släktskap,<br />
i arbetsspecialisering och reglering av det fysiska rummet<br />
och samhällenas sociala reproduktion”. 109<br />
Det framhålls ofta att genus är ett relationellt begrepp,<br />
alltså att genuskategorier alltid formas i relation till varandra.<br />
Vidare diskuteras makt som en aspekt av genus – eller<br />
vice versa. Maktstrategier ser olika ut mellan genusgrupper<br />
och inom genusgrupper. Slutsatsen är att likaväl som vi<br />
tycker oss kunna tolka människans lämningar och spår i<br />
termer av makt, kulturgrupper och sociala skikt bör vi kunna<br />
studera dem genom kategorier så som genus, barn, vuxna,<br />
åldringar och generationer.<br />
Genusforskningens empiriska anknytning har till stor<br />
del inriktats på studier av gravmaterial och specifika, genom<br />
gravstudierna fastställbart könsbundna, artefakter. 110<br />
Under senare tid har emellertid frågor kring olika gruppers<br />
relationer till olika platser i landskapet också tagits upp. 111<br />
Identiteter och genustillhörigheter är inte fixerade utan <strong>för</strong>änderliga<br />
under ett liv. Övergången från en kategori till en<br />
annan kan betyda att det rum man rör sig inom också <strong>för</strong>ändras<br />
– man kan få tillträde till nya rum, man kan uteslutas<br />
från rum som man tidigare haft tillgång till. Har arbetsrummen<br />
varit uppdelade eller allmänt tillgängliga, har barn<br />
tillåtits i arbetsrummen? Dessutom kan genus ibland markeras<br />
genom handlingar, snarare än genom rummet (var<br />
man får och inte får vara). Genus har alltså med ålder, kön,<br />
handlingar, rum, arbetssäsonger, rituella cykler mm. att<br />
göra. Det kan på vissa platser vara handlingar som är relaterade<br />
till genus, medan det på andra platser kan vara just<br />
platsen/rummet som är genusrelaterat. 112<br />
Att integrera genusfrågor i uppdragsarkeologin innebär<br />
att de ska formuleras i undersökningsplaner och projekt<strong>program</strong>.<br />
Att det är en utmaning att formulera genusfrågor<br />
som har direkt bäring på prioriteringar och metodologiska<br />
insatser i samband med arkeologiska undersökningar kan<br />
illustreras genom följande citat: ”… perhaps it is not so<br />
much a matter of how we excavate but our ideas about what<br />
we excavate that makes the difference between an engendered<br />
past and a past devoid of people”. 113 Detta uttalande kan<br />
vid <strong>för</strong>sta påseende te sig märkligt. Det kan tolkas så att<br />
skillnaden mellan olika teoretiska hållningar inte skulle få<br />
några som helst metodiska konsekvenser, något som knappast<br />
kan anses rimligt i det långa loppet. Å andra sidan rymmer<br />
uttalandet en viktig insikt, nämligen att genusarkeologi<br />
till stor del handlar om tänkande, om att anlägga genusaspekter<br />
på relationer mellan människor och på relationen<br />
mellan människa och materiell kultur.<br />
Ytterligare en utmaning är att inte bara låta genusperspektivet<br />
få konsekvenser <strong>för</strong> tolkningarna av det arkeologiska<br />
källmaterialet, när det väl har definierats och tagits<br />
fram, utan också undersöka vad det skulle kunna få <strong>för</strong> konsekvenser<br />
<strong>för</strong> vad som definieras som källmaterial och med<br />
vilka metoder det dokumenteras och tas fram.<br />
Strukturer och individer<br />
Det finns olika sätt att se på relationen mellan å ena sidan<br />
samhälle, social struktur och varaktiga sociala institutioner
44 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
och å andra sidan enskilda människors liv. 114 Denna relation<br />
handlar om komplicerade frågor kring människan som biologisk,<br />
social och kulturell varelse, människan som individ,<br />
människor som grupp, relationen mellan individen och<br />
gruppen samt frågan om vad det är som styr en människas<br />
val och beteende.<br />
Inom processuell och strukturalistiskt influerad arkeologi<br />
ses det mesta som människan gör som betingat av strukturer<br />
såsom släktskapssystem, bygemenskap eller någon<br />
annan form av kollektiv. Samhället sägs ”genomsyra” individernas<br />
mentalitet och handlingar. Kultur ses som en konstant,<br />
med mer eller mindre definitiva variabler, vari människan<br />
och det mänskliga skapas och upprätthålls. Det<br />
mänskliga jaget blir sålunda en reflektion av underliggande<br />
determinerande faktorer. Utifrån detta synsätt handlar<br />
arkeologin om att söka det representativa, dvs. ”typiska”<br />
gravar och boplatser, ”typisk” keramik osv. Det är vanligen<br />
Från att ha syftat till att synliggöra främst<br />
kvinnor – både i samtidens forskning och<br />
i <strong>för</strong>historien – har genusarkeologin under<br />
1990-talet kommit att ägnas åt problemen<br />
kring den materiella kulturens <strong>för</strong>hållande<br />
till konstruktionen av manlighet<br />
och kvinnlighet, genusskillnader, genusideal<br />
och genusidentiteter mer allmänt.<br />
Män kan också sägas ha varit osynliggjorda<br />
i arkeologin genom att de ofta har<br />
framställts som en könsneutral, universell<br />
kategori. 117 Att de begrepp och kategorier<br />
vi arbetar med inte är könsneutrala torde<br />
vara ett allmänt känt faktum. Begreppen<br />
”jägarstenålder” och ”bondestenålder” talar<br />
<strong>för</strong> sig själva, men även de ”litiska”<br />
perioderna – paleolitikum, mesolitikum<br />
och neolitikum – har sina ursprung i explicita<br />
eller implicita antaganden om att<br />
stenteknologi, mer eller mindre universellt,<br />
handhas och utvecklas av män. 118<br />
Termerna är de yttre tecknen på den barlast<br />
av under<strong>för</strong>stådda antaganden om<br />
män och kvinnor som arkeologin och arkeologer<br />
dras med. Likaså är 1800-tals<strong>för</strong>eställningen<br />
om hemmet som ”privatsfären”,<br />
befolkad av kvinnor och barn, djupt<br />
rotad i det västerländska samhället.<br />
Som exempel på den stora variationen<br />
inom genusarkeologin kan å ena sidan<br />
nämnas den riktning som primärt strävar<br />
efter att synliggöra de grupper som man<br />
menar har osynliggjorts i forskningen 119 ,<br />
å andra sidan finns det radikala konstruktivister<br />
som hävdar att biologiskt kön<br />
också är en kulturell konstruktion såtillvida<br />
att det inte finns något givet skäl till<br />
var<strong>för</strong> just reproduktionsorgan (eller gener)<br />
ska utgöra grunden <strong>för</strong> kategoriseringar<br />
av människor. 120 Konsekvenserna<br />
GENUSARKEOLOGI – EN KORT HISTORIK<br />
av dessa olika synsätt har, i det <strong>för</strong>ra fallet,<br />
främst handlar om att urskilja mönster i<br />
materiell kultur och <strong>för</strong>söka knyta dessa<br />
till män och kvinnor, barn och åldringar.<br />
Vanligen problematiseras inte kategorierna<br />
i sig, utan tas <strong>för</strong> givna både i samtiden<br />
och i det <strong>för</strong>flutna. I det andra fallet tas<br />
inga kategorier <strong>för</strong> givna. Man menar att<br />
vi inte kan <strong>för</strong>utsätta att en särskiljande<br />
dualism, så som män–kvinnor, varit gängse<br />
i det <strong>för</strong>flutna, utan lyfter istället fram<br />
möjligheten av ett spektrum av kategorier.<br />
Det framhålls vidare att kategoriseringar<br />
av människor kan ha varit radikalt<br />
annorlunda i det <strong>för</strong>flutna och att de alltid<br />
är kultur- och kontextbundna. 121 Man vill<br />
där<strong>för</strong> problematisera vad genuskategorier<br />
har kommit att stå <strong>för</strong> i olika samhällen.<br />
Utvecklingen av genusteori i arkeologin<br />
har pågått under några decennier, men<br />
någon genusarkeologi har ännu inte integrerats<br />
i den svenska uppdragsarkeologin.<br />
122 En väsentlig <strong>för</strong>utsättning <strong>för</strong> denna<br />
integration är vår <strong>för</strong>måga att <strong>för</strong>stå och<br />
analysera hur vi skapar våra tolkningar av<br />
det arkeologiska materialet i relation till<br />
samtida genusideal och –praktik. 123 Endast<br />
genom sådana insikter kan vi reflektera<br />
över andra möjliga <strong>för</strong>hållningssätt<br />
och tolkningar. Integreringen av genusfrågor<br />
i uppdragsarkeologin bör ta fasta på<br />
de tre olika tendenserna inom genusforskningen:<br />
1) att problematisera kategorierna<br />
– samtida och dåtida, 2) att synliggöra<br />
osynliggjorda grupper och <strong>för</strong>eteelser och<br />
3) att se tolkningar av genusrelationer<br />
som en självklar del av våra tolkningar av<br />
materiell kultur.<br />
En aspekt av genusarkeologin är att<br />
söka kunskap om hur vi, ofta under<strong>för</strong>-<br />
kunskap om sådana strukturer, de strukturer som människor<br />
skapat och levt i, eller under, som är målet <strong>för</strong> samhällsvetenskaperna<br />
– till vilka också arkeologin i det här sammanhanget<br />
kan räknas. Härigenom skapas en <strong>för</strong>historia där<br />
människor på sätt och vis ses som passiva <strong>för</strong>medlare av permanenta<br />
strukturer. Detta är en brist, eftersom människors<br />
handlande är baserat på motiv och kan vara nyskapande. Å<br />
andra sidan kan vi inte arbeta på ett meningsfullt sätt om vi<br />
ser människors handlingar som fullständigt godtyckliga,<br />
individuella och oberoende av större strukturer. Ett mer<br />
nyanserat <strong>för</strong>hållningssätt kan emellertid erkänna både storskaliga<br />
sociala processer, begränsande strukturer och individens<br />
kreativa kapacitet till <strong>för</strong>ändring. 115 Fokus kommer då<br />
att hamna på relationen mellan strukturer och händelser,<br />
och på frågor kring hur händelser och individuellt motiverade<br />
handlingar påverkar och, på sikt, <strong>för</strong>ändrar strukturerna.<br />
stått, formar <strong>för</strong>eställningar om genus i<br />
det <strong>för</strong>flutna genom vårt vardagliga arbete<br />
och vår kategorisering av fornlämningar<br />
och fyndmaterial. 124 Ett exempel på hur<br />
samtida genusuppfattningar kan styra<br />
våra tolkningar av anläggningstyper är att<br />
härden som arkeologisk lämning traditionellt<br />
tolkas som fokus <strong>för</strong> alla individer då<br />
det gäller mobila jägar-samlarsamhällen,<br />
medan den, då det gäller odlare, som oftast<br />
har mer permanenta strukturer kring<br />
härden, vanligen tolkas som en symbolisk<br />
och funktionell representation av kvinnligt<br />
liv och arbete. När härden finns inomhus<br />
blir den sedd som en ”privatsfär” <strong>för</strong><br />
reproduktion, medan produktionen tillskrivs<br />
mannen i den offentliga sfären, dvs.<br />
utan<strong>för</strong> huset/härden. 125<br />
En viktig fråga är hur vi kan spåra <strong>för</strong>ändringar<br />
i könsroller och genusideal i<br />
arkeologiskt material. I Gender och arkeologi<br />
ställer Welinder frågan om det fram<strong>för</strong><br />
allt är i periferier, orostider och tider av<br />
ideologisk instabilitet som könsroller<br />
bryts ner och <strong>för</strong>ändras. 126 Vidare finns<br />
det etnologiska belägg <strong>för</strong> att kvinnor oftare<br />
än män överskrider könsroller då det<br />
gäller arbete. 127 Det verkar således vara<br />
mer tabubelagt <strong>för</strong> en man att göra ett<br />
kvinnligt arbete än <strong>för</strong> en kvinna att göra<br />
ett manligt, sannolikt <strong>för</strong> att mäns identitet<br />
är mer knuten till arbetet. Det kan inte<br />
<strong>för</strong>utsättas att detta gällt i alla tider och i<br />
alla samhällen, men möjligheten bör beaktas<br />
t.ex. vid tolkningen av gravgåvor.<br />
Dessa kan inte ses som en direkt spegling<br />
av människors handlingar, utan bör snarare<br />
tolkas som emblem som de efterlevande<br />
velat att individen skulle associeras<br />
med.
Således bör långsiktiga strukturella <strong>för</strong>ändringar ses<br />
både ur ett större och abstrakt perspektiv, med fokus på vilka<br />
generella tendenser, motsättningar och processer som<br />
verkat, och ur ett historiskt perspektiv där man <strong>för</strong>söker<br />
<strong>för</strong>stå <strong>för</strong>utsättningarna <strong>för</strong> att vissa, också tillfälliga, händelser<br />
kan påverka strukturen mer än andra. Storskaliga<br />
strukturella <strong>för</strong>ändringar är resultatet av en mängd individers<br />
motiverade handlingar i det lilla, det lokala och det<br />
specifika. Det är i detta sammanhang som individen och<br />
våra <strong>för</strong>sök att närma oss det individuella i arkeologin blir<br />
intressant. Det handlar således inte om att urskilja individers<br />
handlingar, utan om att söka kunskap om vilka villkoren<br />
var <strong>för</strong> människor, som handlande subjekt, under olika<br />
tider. 116<br />
Kommunikation och interaktion<br />
Kommunikation inbegriper mänsklig interaktion i form av<br />
såväl över<strong>för</strong>ing av känslor, tankar och idéer som <strong>för</strong>flyttning<br />
av människor och gods. På ett ideellt plan avspeglas<br />
detta i informationsspridning samt i skapandet och upprätthållandet<br />
av sociala relationer mellan individer och grupper<br />
av individer, och på ett materiellt plan genom spridning av<br />
innovationer och <strong>för</strong>emål samt i mer eller mindre konkreta<br />
konstruktioner <strong>för</strong> kommunikation. Kommunikationen<br />
och dess olika uttryck och konsekvenser har alltid varit en<br />
viktig del av den arkeologiska forskningen. Diffusionistiska<br />
studier av materiell kultur under 1900-talets <strong>för</strong>sta del ägnades<br />
åt handel, handelsvägar och påverkan från ”högre”<br />
kulturer till ”lägre”. I den processuella arkeologin tonades<br />
dessa aspekter ned och istället betonades kommunikation<br />
som ett led i anpassningen till ekologiska <strong>för</strong>utsättningar<br />
och som relaterad till <strong>för</strong>sörjning, produktion och distribution<br />
i olika samhällstyper, t.ex. band-, stam- och hövdingasamhällen.<br />
Den postprocessuella arkeologins fokus på kommunikation<br />
har huvudsakligen handlat om den materiella<br />
kulturen som tecken och språk och om spåren efter kommunikation<br />
i landskapet som uttryck <strong>för</strong> kosmologi, kulturella<br />
normer och makt.<br />
Materiell kultur och kommunikation<br />
Kommunikation genom <strong>för</strong>emål och konstruktioner är av<br />
central betydelse <strong>för</strong> människors liv och inbegriper <strong>för</strong>medling<br />
och mottagande genom tecken och koder. Tecken är<br />
konstruktioner, mönster eller handlingar som hänvisar till<br />
något annat än sig själva. Koder bestämmer hur tecknen<br />
relateras till varandra och är de system i vilka tecknen organiseras.<br />
128 Omsatt i resonemang kring ett arkeologiskt material<br />
kan tecknen representeras av exempelvis olika kärlformer<br />
som <strong>för</strong>knippas med olika handlingar, t.ex. kokkärl,<br />
dryckeskärl och <strong>för</strong>varingskärl. Koden är då det sammantagna<br />
intrycket av olika kärlformer i hushållets keramikinventarium<br />
som <strong>för</strong>knippas med matlagning, rituellt drickande<br />
och <strong>för</strong>varing.<br />
Kommunikation innefattar över<strong>för</strong>ing av meddelanden<br />
från en part till en annan. Men den innebär också skapandet<br />
av och utbytet av betydelser, där fokus ligger på hur innebörder<br />
formas i människors tolkningar av meddelandet. Här<br />
poängteras den mänskliga <strong>för</strong>mågan att tolka, befästa, <strong>för</strong>-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 45<br />
ändra, anpassa och skapa nya innebörder.<br />
De kommunikativa aspekterna av materiell kultur<br />
handlar om artefakternas och konstruktionernas funktion<br />
som medium <strong>för</strong> över<strong>för</strong>ing av tankar, känslor, uppfattningar<br />
och behov. Arkeologiska studier av den mentala kommunikationens<br />
materiella aspekter inriktas på artefakternas och<br />
konstruktionernas form, funktion och sammanhang. En <strong>för</strong>utsättning<br />
är att kommunikationen inte är helt individuell<br />
och godtycklig, utan att det finns kulturella normer som<br />
individer använder, manipulerar och med tiden <strong>för</strong>ändrar.<br />
Normer beskriver gruppens eller samhällets sedvanor och<br />
konventioner. Det oväntade och okonventionella kan beskrivas<br />
som avvikelser från normen. I ett långtidsperspektiv<br />
finns möjlighet att uppfatta och analysera både övergripande<br />
normer och hur dessa <strong>för</strong>ändras över tid. I analysen av<br />
<strong>för</strong>ändringen kan avvikelser mot normer tydliggöras. För<br />
att nå <strong>för</strong>ståelse av den materiella kulturens kommunikativa<br />
aspekter bör den arkeologiska analysen således innebära<br />
studier av både likheter och olikheter i tillverkning, användning,<br />
utseende, funktion, deponering, sammanhang<br />
och tidsbundenhet.<br />
Det teoretiska problemet gällande idén om den materiella<br />
kulturen som spegling av både övergripande normer<br />
och av <strong>för</strong>ändringar av normer är att avgöra var normens variabilitet<br />
kan anses övergå i <strong>för</strong>ändring av densamma. En<br />
annan, men relaterad, gränsdragning är den rumsliga, med<br />
andra ord inom vilket område som en viss materiell kultur<br />
studeras och var variationen i rummet ska anses vara betydelsefull.<br />
Likaså är tiden ett ”utrymme”, vars gränser inte är<br />
på <strong>för</strong>hand givna. Varken artefakters variation, deras rumsliga<br />
utbredning eller deras tidsmässiga sammanhang kan<br />
sägas ha självklara gränser. Vilka gränser som sätts <strong>för</strong> dem<br />
i varje enskilt fall är beroende på frågeställningen. Detta<br />
betyder att både det som kan tolkas som norm och <strong>för</strong>ändring<br />
beror på de valda kriterierna, rummet och tiden.<br />
Föremål, språk och kontext<br />
Olika <strong>för</strong>emål, konstruktioner och <strong>för</strong>eteelser uttryckts med<br />
olika språkliga begrepp. Dessa begrepp är inom en samhällsgemenskap<br />
rotade i en på praxis baserad inställning<br />
kring vad begreppen innehåller, hur de används, vilken<br />
innebörd deras användning har, när de kan användas o.s.v.<br />
Materiell kultur, mentala begrepp och praktisk aktivitet är<br />
i detta alltid <strong>för</strong>bundna med varandra. 129 Problemformuleringar<br />
kring funktion, utseende och innebörders olika mening<br />
och språkliga gestaltning kan användas <strong>för</strong> att söka<br />
insikter kring uppfattningar om värdet i vad som det kommuniceras<br />
kring. Exempelvis är lövkniven, som generellt<br />
dateras till yngre bronsålder, ett standardiserat <strong>för</strong>emål, tillverkat<br />
enligt normer <strong>för</strong> deras storlek, form och användningsområde.<br />
Slitspårsanalyser visar att de generellt nyttjats<br />
inom likartade användningsområden. Utifrån detta kan det<br />
antagas att det under yngre bronsålder funnits ett språkligt<br />
begrepp som motsvarat den form och funktion vi i dag sammanfattar<br />
i artefakttypen lövkniv. Detta betyder emellertid<br />
inte att de alltid, i alla kontexter, varit avsedda att <strong>för</strong>stås på<br />
ett visst sätt. Det kan vara så att olika depositionskontexter<br />
<strong>för</strong> samma typ av <strong>för</strong>emål haft olika innebörder och avsetts<br />
kommunicera olika saker.
46 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Landskap och kommunikation<br />
Diskussionerna kring fysisk kommunikation inom arkeologin<br />
har ofta <strong>för</strong>hållit sig övergripande utan att, i ett lokalt<br />
perspektiv, direkt beröra var i landskapet dessa kommunikationsleder<br />
dragit fram. Topografi, hydrologi och <strong>för</strong>ekomsten<br />
av resurser är viktiga faktorer <strong>för</strong> lokaliseringen, likaväl<br />
som placeringen av boplatser, grav- och kultplatser. Vägar,<br />
åar och andra kommunikationsleder har fram<strong>för</strong> allt<br />
varit, och är alltjämt, av stor betydelse <strong>för</strong> det dagliga livet<br />
och speglar människors rörelsemönster inom och mellan<br />
boplatser och andra samlingsplatser samt till och från mera<br />
I många kulturer har vägar och stigar betydelse<br />
som både rituellt och faktiskt säkra<br />
passager genom farlig terräng, både till<br />
lands och sjöss, och de har också utgjort<br />
gränser i kulturlandskapet. 131 Både människor,<br />
djur och ting har passerat vägar<br />
som är avgränsade inte bara i fysiska termer<br />
utan även ideologiskt. Ur ett tvärkulturellt<br />
och generaliserande perspektiv<br />
är det vanligt med mytiska <strong>för</strong>eställningar<br />
om att vägar etablerats av <strong>för</strong>fäder och<br />
kulturhjältar. Det rumsliga avståndet<br />
som vägar representerar kan fungera som<br />
en metafor <strong>för</strong> avstånd i tid. Vägar har<br />
givit tillgång till <strong>för</strong>emål från fjärran<br />
platser och även till kunskaper om hur<br />
vissa ting tillverkas, hur sånger ska sjungas<br />
och hur danser ska dansas, dvs. kunskaper<br />
som har med makt, status, ritual och<br />
ideologi att göra. 132 Vägarna är socialt<br />
och ideologiskt viktiga platser enligt<br />
Helms där<strong>för</strong> att de <strong>för</strong>knippas med åtråvärda<br />
ting och kunskaper, vilka i sin tur<br />
<strong>för</strong>knippas med kosmologiskt viktiga<br />
platser, främst platser som <strong>för</strong>knippas<br />
med ursprung, långt borta i tid eller rum,<br />
eller både i tid och rum.<br />
Vägar <strong>för</strong>knippas vidare med handel<br />
och handelsmän, eller –kvinnor, från fjärran<br />
platser och med det egna samhällets<br />
handelsmän. De som idkar handel över<strong>för</strong><br />
exotiska och åtråvärda hantverksprodukter<br />
eller kunskaper till det egna samhället.<br />
Både handelsmän och skickliga hantverkare<br />
kan vara kringresande och delvis<br />
stå utan<strong>för</strong> samhällets kontroll; ”indeed,<br />
trader/artisans may literally inhabit the<br />
spaces between settled communities”, säger<br />
Helms. 133 Resandet i sig kan ses som<br />
en speciell sorts skicklighet menar Helms<br />
vidare. Resandet, handlandet, hantverksskickligheten<br />
och den rituella skickligheten<br />
har alla med omvandling av resurser,<br />
kunskaper, makt eller kosmologiska kvaliteter<br />
i rum och tid att göra. 134 Längs<br />
vägar rörde sig de som hade nyheter och<br />
gods från fjärran områden. Att betrakta<br />
KOMMUNIKATIONSLEDER OCH KOSMOLOGI<br />
vägar under <strong>för</strong>historien utifrån detta perspektiv<br />
ger möjligheter till tolkningar<br />
inte bara i termer av handel, social status<br />
och samhällsstruktur, utan också i termer<br />
av mentalitet, ideologi, kosmologi och<br />
ritual.<br />
De arketypiska resenärerna i tid och<br />
rum är solen och månen. De ses röra sig<br />
längs bestämda ”vägar” under dygnet och<br />
under året. Det är inte ovanligt att dessa<br />
himlakroppar associeras med transportmedel<br />
av olika slag, t.ex. båtar eller vagnar.<br />
135 I den skandinaviska bronsålderns<br />
ikonografi och materiella kultur finns<br />
starka indicier <strong>för</strong> att just skepp och vagnar<br />
setts som transportmedel <strong>för</strong> solen.<br />
Enligt Kaul visar bilderna på den skandinaviska<br />
bronsålderns rakknivar kosmologiska<br />
idéer om solens rörelse och de olika<br />
djurens plats och uppgifter i denna ständigt<br />
pågående resa, som troligen har <strong>för</strong>knippats<br />
med världens fortgång. 136<br />
I de flesta kulturer är resandet omgivet<br />
av olika sorters tabun och ritualer som<br />
ska ge välgång. Resandet kan ses som ett<br />
liminalt tillstånd, man är varken här eller<br />
där, varken hemma eller borta, utan mitt<br />
emellan. Även byteshandel som äger rum<br />
på marknader, vilka ofta ligger invid viktigare<br />
vägar eller vägkorsningar, är omgärdad<br />
med ritualer och ceremonier.<br />
Marknadsplatser kan ses som liminala<br />
platser där olika världar möts. Där möts<br />
välbekanta människor och ting och främmande<br />
människor och ting. I det <strong>för</strong>historiska<br />
och klassiska Grekland var handeln<br />
vid gränser – mellan ägor, mellan byar,<br />
mellan <strong>stad</strong> och landsbygd – genomsyrad<br />
av magiska <strong>för</strong>eställningar. Handeln i sig<br />
själv var också en magisk handling. Den<br />
äldsta form av handel som man menat sig<br />
kunna spåra var den s k tysta handeln, där<br />
parterna aldrig möttes, utan bytesvarorna<br />
lades och hämtades på vissa ställen. Utbytet<br />
ägde vanligen rum vid platser som var<br />
helgade åt Hermes, alltså gränsplatser såsom<br />
bergstoppar, flodstränder, speciella<br />
perifera resursområden och ska således inte enbart ses ur en<br />
handelspolitisk aspekt. De kan således ses som ett slags monument<br />
där den praktiska funktionen samverkar med den<br />
ideologiska aspekten. Kommunikationsleder såsom stigar,<br />
vägar och vattenvägar har också varit mötesplatser och ett<br />
slags offentliga rum. De har således inte bara fyllt en praktisk<br />
funktion, utan kan också karaktäriseras som gränsområden,<br />
som liminala platser med symbolisk laddning. Det<br />
finns etnografiska och skriftliga belägg från många kulturer<br />
<strong>för</strong> att vägar – och i synnerhet vägskäl, vägkorsningar<br />
och vadställen – har utgjort viktiga platser i ritualer av oli-<br />
stenar eller vägkorsningar. 137 I ett arkeologiskt<br />
perspektiv kan således ”offerfynd”<br />
vid stora stenar och på andra speciella<br />
platser i landskapet ses som både<br />
(profana) handelsvaror och som uttryck<br />
<strong>för</strong> handelns ritualisering.<br />
Vägars sociopolitiska betydelse har<br />
varierat beroende på hur kontakter över<br />
längre och kortare avstånd gestaltat sig<br />
under olika tider. Vägarna har också varit<br />
betydelsefulla lokalt och regionalt och<br />
ansvaret <strong>för</strong> dem har både givit möjlighet<br />
till makt över materiella ting och kunskaper<br />
om händelser och fjärran platser. De<br />
kan ses som monument och status<strong>för</strong>emål.<br />
Som sådana platser kan de också <strong>för</strong>modas<br />
ha varit fokus <strong>för</strong> sociala konflikter.<br />
Sammanfattningsvis kan placeringen<br />
av gravar vid vägar hypotetiskt ha baserats<br />
på en eller flera av följande idéer:<br />
– kopplingen mellan döden och resandet<br />
(till en annan värld)<br />
– kopplingen mellan <strong>för</strong>fäder och kosmologiska<br />
centra långt borta, varifrån<br />
”goda” ting erhålls<br />
– kopplingen mellan <strong>för</strong>fäder och främlingar<br />
(som kommer längs vägen)<br />
– kopplingen mellan döden och liminalitet<br />
i rummet; exempelvis att vägar<br />
gick längs gränser mellan ägor eller<br />
byar, att de var övergångar i både<br />
rumslig och symbolisk mening mellan<br />
världsliga och/eller andliga områden<br />
(liminala platser)<br />
– önskan att hålla de döda borta från de<br />
levande på samma sätt som andra farliga<br />
<strong>för</strong>eteelser och aktiviteter, t.ex. sådana<br />
som involverat eld, placerats i utkanten<br />
av bebyggelsen<br />
– territorie- och statusmarkering; att<br />
gravarna skulle ses av <strong>för</strong>bipasserande,<br />
som därmed kunde konstatera att här<br />
fanns människor och ledare sedan generationer<br />
tillbaka
ka slag. 130 Vägen kan ses som det materiella uttrycket <strong>för</strong><br />
kommunikation med näraliggande och avlägsna trakter och<br />
som platser <strong>för</strong> kontroll av produkter därifrån. Vägen kan<br />
också ses som platsen <strong>för</strong> offentlig kult, uttryckt genom<br />
processioner och gravläggningar i anslutning till den. Dessa<br />
har ofta gått längs gränser mellan ägor, byar och socknar,<br />
något som påverkat synen på vägarna och på vilka aktiviteter<br />
som fick, eller inte fick, äga rum där. De har också varit<br />
fokus <strong>för</strong> social makt genom att det var väsentligt vilka personer,<br />
grupper eller institutioner som kontrollerade dem<br />
och ansvarade <strong>för</strong> underhållet.<br />
Frågorna rörande kommunikationsleder handlar om deras<br />
relation till resursområden, bebyggelse, grav- och kultplatser<br />
och deras mer övergripande roll i kosmologin under<br />
olika tidsperioder. Att gravar <strong>för</strong>läggs till vägar och vattenvägar<br />
och till knutpunkter som vägskäl, vägkorsningar och<br />
åars sammanflöden tycks vara ett tämligen generellt fenomen<br />
med vid geografisk och tidsmässig spridning (även om<br />
det på grund av bl.a. bortodling och <strong>för</strong>ändringar i vattennivå<br />
kan vara svårt att fastställa). En av anledningarna kan<br />
ha varit att man strävat efter att markera makt och ägande,<br />
men även en vägs dignitet och betydelse kan ha verkat attraherande.<br />
Sådana knutpunkter har troligen i sig haft en<br />
speciell symbolisk betydelse, som då de kombinerats med<br />
gravläggningar även kan ha inbegripit <strong>för</strong>eställningar kring<br />
liv och död, vilket kan ha givit dem en särskild ställning<br />
som centrala platser i landskapet, i både andlig och världslig<br />
mening.<br />
Artefakter<br />
Föremål är betydelsefulla. De är centrala i människors liv.<br />
De hjälper oss som människor till identifikation och att ta<br />
ställning. Föremålen är våra kodade signaler till omvärlden<br />
om vem och vad vi är och om vår uppfattning av oss själva.<br />
Men ett <strong>för</strong>emål är aldrig något i sig självt. Trots att tingen<br />
i vardagligt samtal vanligen tillskrivs ett eget självständigt<br />
innehåll existerar de i sin betydelse endast i en situation och<br />
är då knutna till den eller de personer som formar och deltager<br />
i denna. Uppfattningen om <strong>för</strong>emålen är följaktligen<br />
personlig och relaterar till personliga <strong>för</strong>kunskaper och erfarenheter.<br />
Detta <strong>för</strong>hållande berör frågor om relativism och<br />
dess gränser och möjligheterna att generalisera. Även om<br />
<strong>för</strong>eställningar om <strong>för</strong>emålen grundas i personliga uppfattningar<br />
är dessa <strong>för</strong>eställningar inte enbart individuella utan<br />
delas av andra i samhällsgemenskapen. För att vardagens<br />
kommunikation och samarbete ska fungera fordras en enhetlig<br />
begreppsapparat där personligt uppfattade avvikelser<br />
står tillbaka <strong>för</strong> gemenskapens normer och värderingar.<br />
Relationen till <strong>för</strong>emålen är alltså socialt producerad och i<br />
stor utsträckning kollektiv. Inom detta kollektiv är <strong>för</strong>emålen,<br />
deras mening och funktion, mångtydiga men möjliga<br />
att <strong>för</strong>stå, just där<strong>för</strong> att de tillskrivits mening.<br />
De senaste decenniernas undersökningar inom uppdragsarkeologin<br />
har till stora delar inriktats på spår och<br />
lämningar efter konstruktioner och boplatser. Fyndmaterialet<br />
som framkommit har inte ägnats lika stor uppmärksamhet.<br />
Att klassificeringssystem och typologier är sätt att<br />
<strong>för</strong>enkla en komplex verklighet till hanterbara enheter råder<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 47<br />
det idag enighet om. Typologier och fyndanalyser har oftast<br />
kopplats till kronologiska och funktionella aspekter. Artefakter<br />
kan emellertid användas <strong>för</strong> betydligt vidare frågor.<br />
Det <strong>för</strong>nyade intresset <strong>för</strong> artefakter inom arkeologin som<br />
helhet kan kopplas till den postprocessuella arkeologins fokus<br />
på materiell kultur som meningsbärande och meningsskapande<br />
(jfr <strong>för</strong>egående kapitel). Sociala former skapas av<br />
samma medier som uttrycker dem. 138 Ur ett sådant perspektiv<br />
kan <strong>för</strong>emålsstudier bidra till <strong>för</strong>ståelse av aspekter<br />
bortom kronologi, teknologi och funktion, något som aktualiserats<br />
i flera publikationer under senare tid. 139<br />
Den materiella kulturen representerad i ett arkeologiskt<br />
material bör alltså betraktas som ett en gång aktivt element<br />
i en social praxis styrd av intentioner och motiv. 140 Tingen<br />
är materialiserade idéer och i dem manifesteras en syntes av<br />
gemenskapens normer, ideologier, samlade kunskaper, <strong>för</strong>eställningsvärld<br />
samt sociala och ekonomiska strukturer. I<br />
erkännandet av artefakterna som en process som svarar mot<br />
detta kan också värdet av den dynamik som erbjuds redan i<br />
fragment av den materiella kulturen <strong>för</strong>stås.<br />
Vad är en artefakt?<br />
Ordet artefakt kan användas om allt från den gödslade jorden<br />
till den sena industrialismens byggnader och medeltida<br />
murverk till järnålderns fibulor. 141 Även <strong>för</strong>emål som har<br />
mycket ringa spår efter mänsklig påverkan inkluderas<br />
ibland i begreppet. 142 Begreppet artefakt är en sammansättning<br />
av latinets ars: konst och facere: göra. Alltså är artefakten<br />
i en lingvistisk grundbetydelse ett konstgjort, dvs. tillverkat<br />
eller modifierat, <strong>för</strong>emål. Denna definition kan i stort<br />
också fungera <strong>för</strong> arkeologiska studier av materiell kultur.<br />
Problem uppstår dock med frågan hur man ska <strong>för</strong>hålla sig<br />
till naturliga <strong>för</strong>emål som uppenbarligen använts? Är en<br />
fossil sjöborre som under vikingatiden innefattats i läderremmar<br />
och burits som någon form av prydnad eller amulett<br />
en artefakt? Här skulle själva modifieringen kunna vara<br />
utgångspunkt <strong>för</strong> att klassificera <strong>för</strong>emålet som en artefakt.<br />
Men hur <strong>för</strong>håller det sig med en sjöborre hittad i en grav<br />
där merparten av det organiska materialet <strong>för</strong>svunnit och<br />
sjöborren ligger där som enskilt objekt? Är sjöborren då<br />
också en artefakt, trots att den inte bär spår efter att vara<br />
modifierad? Dessa exempel visar att i definitionen av begreppet<br />
artefakt bör också ett resonemang kring intention<br />
och användning in<strong>för</strong>livas.<br />
Funktion, typologi och betydelse<br />
Frågor om artefakters praktiska funktion är ständigt närvarande<br />
i arkeologin. Praxis har varit att undersöka artefakters<br />
utseende och form och utifrån dessa funktionsbestämma<br />
<strong>för</strong>emålen. Dock har det under senare år tydligt visats att<br />
typologiska och morfologiska kriterier många gånger inte är<br />
lämpliga <strong>för</strong> bestämning av artefakters funktion. 143 Genom<br />
exempelvis undersökningar av flintredskap i hög<strong>för</strong>storingsmikroskop<br />
har det visats att redskap som morfologiskt<br />
definierats som knivar i själva verket har använts som skrapor,<br />
och vice versa. Likaledes kan typologier och deras kronologiska<br />
relevans problematiseras utifrån teknologiska aspekter,<br />
t.ex. rörande flintartefakter (fig. 9). Ett annat exem-
48 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
pel är att A-B-C systemet <strong>för</strong> den typologiska och kronologiska<br />
indelningen av medeltida keramik har inneburit problem.<br />
En oproblematiserad användning av detta system har<br />
i praktiken inneburit att högmedeltida äldre rödgods (BII)<br />
i vissa sammanhang, per definition har blivit synonymt med<br />
kannor och därmed också den funktion som tillskrivs kannor.<br />
144 Detta har med<strong>för</strong>t en underrepresentation av kokkärl,<br />
vilket fått konsekvenser <strong>för</strong> tolkningar av keramikens<br />
funktion i hushållet under högmedeltid.<br />
Fig. 9. Generella tidslinjer <strong>för</strong> flintteknologi. Notera att typologiskt<br />
och teknologiskt baserade kronologier ibland inte överensstämmer.<br />
1. Ospecialiserad avslagsproduktion på hushållsnivå omfattar<br />
avslagsproduktion från enkla avslagskärnor i syfte<br />
att använda avslagen som redskap, antingen omodifierade<br />
eller modifierade som retuscherade redskap. Denna produktion<br />
karaktäriseras av en ostrukturerad hantering och<br />
slag med direkt teknik och ett brett val av råmaterial.<br />
Variationen över tid är stor, med äldre bronsålder som en<br />
kraftig brytpunkt (svart zig-zaglinje), där senneolitikum<br />
och yngre bronsålder framstår som två mycket olika<br />
produktioner.<br />
2. Specialiserad avslagsproduktion på hushållsnivå omfattar<br />
avslagsproduktion från plattformskärnor i syfte att<br />
använda avslagen som redskap, antingen omodifierade<br />
eller modifierade som retuscherade redskap. Denna<br />
produktion karaktäriseras av en strukturerad hantering,<br />
direkt teknik och ett selektivt val av råmaterial. OBS! Vad<br />
gäller såväl ospecialiserad som specialiserad avslagsproduktion<br />
på hushållsnivå är detta något som inte<br />
undersökts <strong>för</strong> mesolitisk tid.<br />
3. Spånproduktion från spånblock med indirekt teknik<br />
karaktäriseras av en strukturerad tillhuggning från block<br />
och kärnor med en eller flera plattformar, indirekt teknik<br />
med hornpuns som mellanstycke eller direkt tryckteknik<br />
med hornspets. Variationen över tid inom denna produktion<br />
är mycket stor.<br />
4. Produktion av spån eller spånliknande avslag med<br />
direkt teknik. Variationen över tid inom denna<br />
produktion är mycket stor. Spånproduktion under tidig<br />
och mellersta Ertebølle karaktäriseras av tjocka spån med<br />
För artefakter som inte givits någon funktionsbestämning<br />
utifrån morfologi, typologi eller analogi, bör funktionen<br />
undersökas genom exempelvis slitspårsanalyser och studier<br />
av fyndkontexter. Typologisk-morfologiska funktionsbestämningar<br />
har sammanfattningsvis två huvudsakliga begränsningar:<br />
1) att de inte säkert överensstämmer med redskapets<br />
faktiska användning och 2) att <strong>för</strong>emål som inte<br />
givits någon typologisk-morfologisk funktionsbestämning<br />
osynliggörs som eventuella redskap. I detta sammanhang<br />
bred triangulär plattform, slagna med direkt teknik. Under<br />
neolitikum <strong>för</strong>ekom en produktion av spånliknande avslag<br />
i syfte att använda avslagen som redskap, antingen omodifierade<br />
eller modifierade som retuscherade redskap. Under<br />
1600-talet och framåt fanns en omfattande produktion<br />
av bössflinta. Denna produktion utgick från tillverkningen<br />
av spånliknande avslag.<br />
5. Fyrsidig metod karaktäriseras av en yttäckande tillhuggning<br />
som ger ett rektangulärt tvärsnitt. De fyrsidiga<br />
yxorna är exempel på denna produktion.<br />
6. Bifacial metod i form av ythuggning vid tillverkning<br />
av specialiserade redskap. Denna tillverkning karaktäriseras<br />
av en stävan att tunna ut ämnet <strong>för</strong> redskapet samtidigt<br />
som ämnets form bibehålls. Dolkstavar, ”madkniver”,<br />
ythuggna skäror och spjutspetsar samt dolkar från senneolitikum–äldre<br />
bronsålder är exempel på denna produktion.<br />
7. Tryckretuschering i form av ythuggning <strong>för</strong> formning<br />
av pilspetsar innefattar ythuggna pilspetsar och<br />
spånpilspetsar med tånge inom gropkeramisk kultur och<br />
stridsyxekultur. Variationen över tid inom denna produktion<br />
är mycket stor.<br />
8. Tryckretuschering i form av ythuggning <strong>för</strong> formning<br />
och retuschering av enklare redskap. Skrapor och borrar är<br />
exempel på redskap som formats med tryckretusch i form<br />
av ythuggning.<br />
9. Spånproduktion med direkt teknik omfattar produktion<br />
av grova spån, avsedda att <strong>för</strong>ädlas till lövknivar.<br />
10. Indikationer på metallanvändning vid flintslagning.<br />
Det finns tecken på att metallredskap använts vid flintslagning<br />
under yngre bronsålder och äldre järnålder. Från<br />
1600-talet och framåt fanns en omfattande produktion av<br />
bössflinta. Denna flinttillhuggning ut<strong>för</strong>des med metallredskap.
ör också nämnas de många artefakter vars funktion vi inte<br />
känner till (fig. 10).<br />
Ett annat problemområde som rör <strong>för</strong>emål och deras<br />
funktion är att <strong>för</strong>emål ofta har mer än ett användningsområde<br />
och flera innebörder. Olika fyndsammanhang kan här<br />
ses som det materiella uttrycket <strong>för</strong> olika innebörder och<br />
utgör således grunden <strong>för</strong> studier av hur artefakters betydelse<br />
kan skifta i tid och rum.<br />
Artefakter och genus<br />
Under de senaste 10-15 åren har frågor kring arkeologi och<br />
genus ofta handlat om hur vi kategoriserar artefakter. Detta<br />
berördes ovan, men tas även upp här, men då avseende just<br />
artefakter. Enligt Willemark har studier av stenhantering<br />
huvudsakligen handlat om teknik, teknologi och implicit<br />
om män. 145 Aspekter rörande utvinning, insamling, färg<br />
mm. har varit mindre framträdande och detsamma gäller<br />
stenar som använts <strong>för</strong> malning, krossning och bearbetning<br />
av organiskt material. Dessa aspekter kan självfallet inte<br />
oproblematiskt knytas till något speciellt genus, men genom<br />
att de inte är uppmärksammade i samma utsträckning<br />
ges dessa aspekter ett ”lägre” socialt värde, något som ofta<br />
kopplas till kvinnligt genus. När sten- och flinttillhuggning<br />
tillskrivs kvinnor så är det ofta retuscherade avslag och<br />
oskaftade skrapor som står i fokus, medan tillverkningen av<br />
sammansatta redskap, så som skaftade yxor och knivar,<br />
kopplas till män. 146 Skaftade redskap tolkas ofta som socialt<br />
betydelsefulla, medan avslagen vanligen tolkas som mindre<br />
socialt laddade. Dualiteten i artefakttyper, t.ex. skrapor<br />
kontra skaftade knivar, är i själva verket problematisk i sig,<br />
eftersom det ofta visar sig att typologiska bestämningar inte<br />
samvarierar med funktionella analyser – t.ex. kan ”skrapor”<br />
ibland ha använts som knivar. Detta underminerar både traditionell<br />
typologi och tolkningar av artefakter i enlighet<br />
med dualismen i genus.<br />
Ett annat exempel på en artefaktkategori som kan nämnas<br />
i detta sammanhang är kross- och malstenar. Dessa<br />
kopplas vanligen implicit till kvinnor och har traditionellt<br />
uppmärksammats mycket litet inom arkeologin, åtminsto-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 49<br />
ne då det gäller perioder med jordbruk. 147 Det är inte ovanligt<br />
att arkeologer <strong>för</strong>biser bearbetad sten i anläggningar,<br />
sannolikt delvis beroende på att bearbetning är svår att fastställa,<br />
men också <strong>för</strong> att de traditionellt ansetts vara ett källmaterial<br />
av lägre värde. Att stenar av detta slag ofta <strong>för</strong>ekommer<br />
i härdanläggningar och gravar från olika perioder<br />
visar att de har varit ett utvalt material och därmed kulturellt<br />
betydelsefullt. 148<br />
Det exklusiva, det exotiska och det vanliga<br />
Ovanliga material, skickligt tillverkade <strong>för</strong>emål och ting<br />
som härrör från platser långt borta och från kulturellt viktiga<br />
sammanhang verkar ha tillskrivits speciell betydelse i de<br />
flesta samhällen. 149 Dessa värderingar hör inte samman med<br />
nyttoaspekter, utan rör istället det som brukar benämnas<br />
prestige- eller statussfären. Vad som har varit högt värderade<br />
material och <strong>för</strong>emål varierar i tid och rum och <strong>för</strong>ståelsen<br />
av denna variation är ett av syftena med artefaktstudier.<br />
Exotiska material och <strong>för</strong>emål från fjärran områden –<br />
dessa sammanfaller ofta – tenderar att få mycket speciell<br />
användning i kulturen. Terra sigillata var den romerska kejsartidens<br />
masstillverkade vardagskeramik, som producerades<br />
i Norditalien, varifrån den forslades till provinserna.<br />
Handeln gick också över gränserna, fram<strong>för</strong> allt till det fria<br />
Germanien. I Skandinavien finns endast ett fåtal fynd,<br />
främst gjorda i gravsammanhang. Det kan antas att Terra<br />
sigillata här fått en ny innebörd. I detta sammanhang kan<br />
också romerska bordsserviser i brons och silver, som i Skandinavien<br />
påträffas som gravgåvor, nämnas.<br />
Om det exotiska med tiden blir mer allmänt är det vanligt<br />
att artefakternas användningsområde ändras och att de<br />
kommer att ses som en del av den egna kulturen. Detta kan<br />
vi studera arkeologiskt genom att notera hur form och kontext<br />
<strong>för</strong> olika <strong>för</strong>emål ändras över tid och i rum. 150 Även<br />
processer som med<strong>för</strong>t att vardagliga <strong>för</strong>emål eller material<br />
med tiden har tillskrivits högt socialt värde är tänkbara. Det<br />
är t.ex. tänkbart att <strong>för</strong>emål med tiden ändrar betydelse <strong>för</strong><br />
att den funktionella aspekten inte längre är aktuell. Detta<br />
skulle kunna innebära att <strong>för</strong>emål <strong>för</strong>st finns i ”vardagliga”,<br />
Fig. 10. Föremål med okänd funktion<br />
och okänt användningsområde.<br />
A) Näsben av nöt med slitspår<br />
i ”kloänden”. Påträffas i vikingatida<br />
och medeltida lämningar.<br />
B) Revben av nöt eller<br />
häst från en vikingatida brunn.<br />
Längs kanten finns slitspår efter<br />
trådar. C) Klubbformad träbit<br />
från 1300-talet. Skala 1:2.
50 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
och senare i mer exklusiva, sammanhang. Det motsatta är<br />
också möjligt, t.ex. att konstruktioner och byggnader, som<br />
till en början kanske knyts till en elit, med tiden blir vanliga<br />
bland större befolkningsgrupper. Kanske är gravhögarna<br />
under äldre bronsålder ett exempel på detta. Ett <strong>för</strong>emåls<br />
verkliga eller mytiska ålder torde också ha påverkat hur det<br />
värderades, likaså om det fyllde någon speciell funktion i ett<br />
kulturellt viktigt sammanhang.<br />
Helms har behandlat hur <strong>för</strong>emål som tillverkats av<br />
skickliga hantverkare och som härrör från avlägsna trakter<br />
ofta tillskrivits högt värde i olika samhällen. Eliter knyter<br />
<strong>för</strong>emål av dessa båda kategorier, och även deras producenter,<br />
till sig och skapar eller erhåller på det sättet materiella<br />
ting som anses <strong>för</strong>kroppsliga den icke-materiella kraft och<br />
energi, och även det goda, som anses utgå från de kosmologiska<br />
världar som bebos av gudar, <strong>för</strong>fäder eller hjältar. Föremålen<br />
ger sina ägare makt och status genom att den kraft<br />
och energi som tillskrivs dem blir tillgänglig <strong>för</strong> hela samhället.<br />
Helms har ett generaliserande synsätt, men anger<br />
samtidigt att generaliseringarna baseras på en stor mängd<br />
exempel som visar att de kulturella och materiella uttrycken<br />
<strong>för</strong> snarlika kosmologier kan variera mycket. 151<br />
Då det gäller flintan i sydvästra Skåne är det rimligt att<br />
anta att dess sociala värde har varierat mycket, ibland kanske<br />
beroende på tillgången, vilken i sin tur kan ha varit socialt<br />
reglerad och inte endast avhängig avståndet till råmaterialkällorna.<br />
Det finns många tecken på att flintinventariet<br />
på neolitiska boplatser i sydvästra Skåne är mycket va-<br />
rierat och att variationen i kvalitet och flinttyper inte har<br />
med avståndet till flintgruvsområdet i nuvarande Södra Sallerup<br />
att göra. Flintan därifrån kan ha betraktats som exklusiv<br />
också på boplatser i närområdet. Avståndet till en råmaterialkälla<br />
och värderingen av råmaterialet är således inte<br />
korrelerad på något <strong>för</strong>utsägbart sätt.<br />
Exempel på otvetydiga prestigematerial med långvarig<br />
tradition är brons, silver och guld. Likaså har hästar och<br />
vagnar samt skepp varit <strong>för</strong>bundna med social prestige under<br />
lång tid. 152 Det finns vidare en del som talar <strong>för</strong> att boskap<br />
varit prestigedjur, medan får och getter knutits till mer<br />
vardagliga sammanhang. 153 Genom mer ingående studier<br />
av benmaterial och deras olika sammanhang och genom<br />
analyser av konstruktioner som har med djurhållning att<br />
göra torde vi kunna närma oss en större <strong>för</strong>ståelse av värderingen<br />
av olika arter. Följande resonemang visar några olika<br />
problemområden <strong>för</strong> artefaktstudier:<br />
– Hur kan vi urskilja högt värderade material och ting<br />
under olika tider och i olika områden?<br />
– Vad betyder det att fyndkontexter <strong>för</strong> olika material och<br />
artefakter <strong>för</strong>ändrats i tid och rum? Har det sociala värdet<br />
<strong>för</strong>ändrats eller den symboliska innebörden, eller<br />
båda?<br />
– Förekomsten av ”äldre” artefakter i senare sammanhang<br />
bör noteras eftersom detta kan vara en indikation på en<br />
specifik värdering av det ”gamla”.
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 51<br />
TEORETISKA ASPEKTER PÅ ARTEFAKTER, MATERIAL OCH MEDVETANDE<br />
Material och medvetande<br />
Vår inställning till omgivningen är tudelad;<br />
till viss del uppfattar vi oss själva som<br />
en del av det livsflöde vi ser runtom oss,<br />
till viss del är vi avskärmade från det.<br />
Detta utgör <strong>för</strong>modligen ett allmänmänskligt<br />
tillstånd och har kanske i <strong>för</strong>sta<br />
hand inte så mycket att göra med vilken<br />
samhällsform vi lever i, utan är beroende<br />
av vårt medvetande. Hur länge vi har haft<br />
denna typ av medvetande är oklart, men<br />
kanske är Welinder nära svaret i sitt<br />
långtidsperspektiv, när han beskriver hur<br />
tiden runt 30 000 <strong>för</strong>e vår tid innebar en<br />
<strong>för</strong>ändring av hur människorna såg på sin<br />
omgivning. 154 Under ca. 2 miljoner år<br />
hade människor och människoliknande<br />
varelser tillverkat i stort sett samma typer<br />
av redskap på ungefär samma sätt, bestående<br />
av en eller två komponenter. Så utökade<br />
man sitt val av material från sten, trä<br />
och skinn samt någon gång ben, till att<br />
även omfatta elfenben, en stor mängd ben<br />
och horn samt lera, fibrer och hår. Föremålen<br />
tillverkades av fler komponenter<br />
än tidigare. Welinder poängterar att<br />
skillnaden inte ligger i komplexiteten och<br />
valet av teknik, utan i antalet operationer<br />
från råmaterial till färdig produkt, m.a.o.<br />
en begreppslig skillnad: ”Människorna efter<br />
30 000 år <strong>för</strong>e nu ut<strong>för</strong>de flera, mera specialiserade<br />
och mera komplicerade sysslor än människor<br />
<strong>för</strong>e 30 000 år <strong>för</strong>e nu. Det är rimligt<br />
att anta att det arkeologiska källmaterialet<br />
visar att människor efter denna tidpunkt organiserade<br />
sig inbördes, såg resurser i landskapet<br />
och utnyttjade dem annorlunda än tidigare.<br />
Ord som ”planera”, ”abstrakt”, ”långsiktig”<br />
kanske kan beskriva skillnaden. Människorna<br />
efter 30 000 <strong>för</strong>e nu såg resultat i framtiden<br />
på ett annat sätt än människorna dess<strong>för</strong>innan”.<br />
155 Var det runt denna tidspunkt<br />
som vår tudelade inställning till omgivningen<br />
inträffade, och vari bestod den?<br />
Blev vi medvetna om oss själva som individer<br />
gentemot den grupp vi tidigare<br />
hade gått upp i på ett mera självklart sätt?<br />
Blev vi själva <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> ett inre tvång att<br />
kategorisera oss själva och våra egenskaper<br />
på samma sätt som vi måste kategorisera<br />
<strong>för</strong>emål och arbetsrutiner? Hände<br />
något med språket samtidigt som att <strong>för</strong>emål<br />
började tillverkas på speciella sätt?<br />
Kunde vi plötsligt manipulera omgivningen<br />
genom mera raffinerade diskurser<br />
än <strong>för</strong>ut? 156<br />
Material som maktmedel och<br />
rollangivare, som subjekt och objekt<br />
De råvaror som används och det sätt på<br />
vilket <strong>för</strong>emålen tillverkas ger tidvis<br />
människor såväl auktoritet som identitet.<br />
157 Detta ger oss en strukturalistiskt<br />
färgad bild av hur vi inordnas i ett system<br />
av värdemätning, där varje individ fogas<br />
in i ett industriellt präglat <strong>för</strong>hållande<br />
med risk att vi över<strong>för</strong> vår egen tids principer<br />
om hög–låg, bättre–sämre, och reducerar<br />
människan till ett viljelöst objekt<br />
där bara vissa är fria att agera efter eget<br />
sinne. Ett sätt att diskutera ovanstående<br />
problematik är att betrakta <strong>för</strong>emålen på<br />
två olika sätt: dels som ”ready to hand” –<br />
motsvarande Heideggers ”zuhandenheit”,<br />
dels som ”present to hand”. 158 Thomas<br />
poängterar att <strong>för</strong>emålen må vara desamma<br />
men att vi alternerar mellan ovanstående<br />
benämningar i <strong>för</strong>hållande till<br />
hur de handhas. I fallet ”zuhandenheit”<br />
används <strong>för</strong>emålen aktivt som subjekt,<br />
men de framstår sällan som tydliga bilder.<br />
Här är <strong>för</strong>emålets praktiska innebörd det<br />
primära. Vi kan jäm<strong>för</strong>a med slöjdknivar,<br />
diskborstar, skrapor, sländtrissor o.s.v.<br />
Handlingen är tyst, ”tacit” och hör oftast<br />
till den outtalade, vardagliga verklighetens<br />
dagliga sysslor. 159 Föremålen tas <strong>för</strong><br />
givna i sina olika sammanhang, utan större<br />
eftertanke. Två människor slöjdar inte<br />
på samma sätt, och två människor diskar<br />
inte på samma sätt. Detta variationsmönster<br />
skall dock inte underskattas,<br />
utan handlingarna skapar på lång sikt lokala<br />
traditioner vilka kan ha större genomslagskraft<br />
än raffinerade utformningar<br />
av <strong>för</strong>emål och den auktoritet vi tagit<br />
upp ovan.<br />
På vilket sätt relaterar då den tysta<br />
handlingen till <strong>för</strong>emål som kan definieras<br />
som ”present to hand”? 160 Dessa är<br />
inte involverade i någon bestämd handling,<br />
utan <strong>för</strong>ekommer i egenskap av objekt,<br />
t.ex. nedlagda i sammanhang som<br />
gravar eller våtmarker. Låt oss betrakta<br />
dem som arrangerade likt stillbilder, där<br />
fotografen är väl medveten om vad han<br />
eller hon vill få sagt. Detta skulle innebära<br />
att vi rör oss från en uppfattning av <strong>för</strong>emålen<br />
från ”tacit” till ”tacit cogito”, där<br />
<strong>för</strong>emålen tillskrivs en uttalad betydelse i<br />
ett bildarrangemang som är officiellt <strong>för</strong><br />
en individ, en grupp, eller kanske ett helt<br />
samhälle.<br />
Material som markör av<br />
platser och gränser<br />
För att ge ett kort exempel på ovanstående<br />
kan vi utnyttja keramikens, och fram<strong>för</strong><br />
allt lerans betydelse under yngre<br />
bronsålder. På många boplatser <strong>för</strong>ekom-<br />
mer mängder av kärl som är enhetligt utformade<br />
över stora områden. 161 Deras<br />
egenskap som behållare kan kanske vara<br />
den viktigaste termen vi kan tillskriva<br />
dessa synbarligen vardagliga, ”tysta” <strong>för</strong>emål.<br />
Om vi ser till hur boplatserna i övrigt<br />
<strong>för</strong>ändras från senneolitikum till<br />
bronsålder kan vi vidare iaktta hur husväggarna<br />
börjar kläs i lera istället <strong>för</strong> att<br />
brädfodras eller täckas med torv. 162 När<br />
man så småningom övergår från obrända<br />
begravningar i gravhögar till brandgravskick<br />
kommer samma material och på<br />
sätt och vis samma typ av <strong>för</strong>emål, ”en<br />
behållare av lera”, att innesluta människorna<br />
både i livet och i döden. Evert Baudou<br />
har gjort en koppling mellan danska<br />
gravhögar som byggts ovanpå hus och där<br />
husurnor med de dödas ben senare grävs<br />
ned. 163 Den brända och formade leran sätter<br />
gränser, markerar platser och skyddar.<br />
Här pågår alltså en relation mellan den<br />
tysta bruksmaterialet ”tacit” och den uttalade,<br />
medvetna diskursen ”tacit cogito”.<br />
Material som minnen<br />
Vårt mål som arkeologer kan vara att rekonstruera<br />
ett slags forntida ideal utifrån<br />
det material vi har tillhands, men detta<br />
måste problematiseras i relation till den<br />
praxis vi i realiteten alltid måste ta ställning<br />
till i <strong>för</strong>hållande till den ”perfekta”<br />
världen. Kanske kan vi koppla detta till<br />
Platons resonemang om en idévärld där vi<br />
har befunnit oss <strong>för</strong>e vår materiella tillvaro<br />
och att vi kanske <strong>för</strong>söker återskapa den<br />
genom vår materiella kultur. Anamnésis,<br />
som betyder ”rest”, ”återstod”, vilket <strong>för</strong><br />
oss möjligen innebär ruiner och flintrester,<br />
innebär att människan skall återfå en<br />
ursprunglig vision och känna igen de idéer<br />
från en annan tid då själen stått i kontakt<br />
med idévärlden medan den nu som<br />
kroppens fånge bevarar beslöjade minnen.<br />
Anamnesen innebär att återfå den ursprungliga<br />
visionen och känna igen idéerna.<br />
Att känna till är där<strong>för</strong> att minnas.<br />
Utgör detta vår samlade mänskliga gemenskap?<br />
En dröm och en önskan om en<br />
perfekt värld som vi alla kom från? Är det<br />
där<strong>för</strong> vi en gång började smycka oss och<br />
formge vår omgivning? Kan vi minnas<br />
genom att använda såväl fornt som att<br />
skapa nytt material?
52 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
3. Prioriterade teman<br />
Denna del av det vetenskapliga <strong>program</strong>met innehåller teman<br />
som avdelningen avser att arbeta med under den närmaste<br />
framtiden. De kan alla på olika sätt kopplas till de<br />
övergripande problemområdena i kapitel två. På grund av<br />
den tematisering som har valts är det oundvikligt att olika<br />
teman ibland överlappar varandra avseende frågeställningar<br />
och metoder.<br />
Områdesstudier och ”Den kustnära bygden”<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>n i de kustsocknar som ligger omedelbart söder<br />
om <strong>Malmö</strong> i anslutning till brofästet, främst Hyllie och<br />
Bunkeflo, kommer med stor sannolikhet att vara <strong>för</strong>emål <strong>för</strong><br />
drastiska <strong>för</strong>ändringar under de kommande åren (se kap. 4).<br />
Sedan slutet av 1990-talet pågår flera stora arkeologiska<br />
projekt i området, såsom Citytunneln, Vintrieleden (inkl.<br />
Ekostråket) och Svågertorps industriområde. Inom <strong>Malmö</strong><br />
<strong>Kulturmiljö</strong> utarbetas <strong>för</strong> närvarande ett arkeologiskt projekt<br />
med speciell inriktning på detta område. Projektet<br />
heter ”Den kustnära bygden” och har initierats med syfte att<br />
skapa <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> övergripande analyser av den arkeologiska<br />
information som framtida projekt och undersökningar<br />
inom dess arbetsfält genererar. Projektets inriktning<br />
och problemformuleringar kommer därmed att aktivt verka<br />
som ett metodiskt och vetenskapligt styrinstrument <strong>för</strong><br />
enskilda undersökningar och det beräknas löpa över flera år.<br />
Projektet kan därmed ses som ett paraplyprojekt med intentioner<br />
att omfatta såväl forntid som medeltid, både vad gäller<br />
samhällsorganisation och bebyggelseutveckling.<br />
Inom de båda näraliggande socknarna Bunkeflo och<br />
Hyllie är fornlämningarna både mycket varierade och utpräglat<br />
kronologiskt komplexa. Alla perioder från mesolitikum<br />
till tidig modern tid finns representerade i traktens<br />
arkeologiska material. Topografiskt omfattas den omedelbara<br />
strandzonen, kustslätten samt det område som omfattar<br />
övergången mellan slätten och det yttre backlandskapet.<br />
I den omedelbara strandzonen har mesolitiska lokaler undersökts.<br />
På kustslätten finns omfattande boplatslämningar<br />
från hela neolitikum och även spår av mer anmärkningsvärda<br />
konstruktioner som mellanneolitiska palissadanläggningar.<br />
Utifrån resultaten från projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
att döma så <strong>för</strong>efaller emellertid brons- och järnåldersbebyggelsen<br />
på kustslätten att ha varit betydligt glesare<br />
än vad den varit längre inåt landet. En central fråga inom<br />
projektet ”Den kustnära bygden” är där<strong>för</strong> vad detta beror<br />
på? Var kustslätten av någon anledning mindre attraktiv <strong>för</strong><br />
bosättning, eller var det så att den kom att spela en speciell<br />
roll i samhället under denna tid, vilket gjorde att bebyggelsen<br />
här fick en annan karaktär än i backlandskapet?<br />
Detta är frågor som stått i centrum <strong>för</strong> de undersökningar<br />
som bedrivits i området sedan 1999. De fynd som har<br />
gjorts vid undersökningarna <strong>för</strong> Svågertorps Industriområde<br />
och Vintrieleden indikerar, efter preliminära tolkningar, att<br />
området åtminstone under äldre järnålder <strong>för</strong>efaller ha haft en<br />
speciell roll. Hus och övriga boplatsstrukturer skiljer sig från<br />
de vi finner i backlandskapet, men visar vissa likheter med<br />
material från Sege ås dalgång. Flera boplatser i området tyder<br />
på en <strong>för</strong>hållandevis hög social status sedd i relation till backlandskapets<br />
gårdar. Det finns emellertid även typer av äldre<br />
järnålderslämningar nära kusten som inte återfunnits i de<br />
andra zonerna, exempelvis stensträngar och vapenoffer i gropsystem<br />
på boplatser. 164 Miljöarkeologiska analyser antyder att<br />
val av grödor skilt sig mellan kustslätt och inland. Materialet<br />
från dessa nya undersökningar visar även att <strong>för</strong>ändringar av<br />
de rumsliga <strong>för</strong>hållningssätten i området har ägt rum mellan<br />
yngre järnålder och medeltid. En större, byliknande, vikingatida<br />
boplats, belägen mellan kustslätt och inland vid Svågertorp,<br />
har helt övergivits någon gång under sen vikingatid/<br />
tidig medeltid. Ungefär samtidigt som Svågertorpsboplatsen<br />
<strong>för</strong>svinner bildas de medeltida byarna Hyllie, Bunkeflo, Vintrie<br />
och Naffentorp vilka har en tydligare lokalisering till<br />
kustslätten. Samtidigt visar fyndbilden att det dock funnits<br />
kontinuitet rörande vissa andra rumsliga <strong>för</strong>hållningssätt.<br />
Vintrievägen, som <strong>för</strong>binder kustslätten med inlandet <strong>för</strong>efaller<br />
ha haft en strukturerande betydelse <strong>för</strong> både den<br />
vikingatida bebyggelsen vid Svågertorp, som <strong>för</strong> de medeltida<br />
byarna Vintrie och Bunkeflo. 165<br />
De metoder som använts <strong>för</strong> att komma vidare i dessa<br />
frågeställningar avviker inte i högre grad från de som använts<br />
inom andra tidigare arkeologiska projekt som drivits<br />
av avdelningen under 1990-talet. Frågeställningar som är<br />
nära besläktade med de som fram<strong>för</strong>ts ovan har dock fått<br />
vara styrande vid prioriteringar och urval av de lämningar<br />
som undersökts. I det följande skisseras några av de centrala<br />
frågorna i projektet ”Den kustnära bygden”. Det kan noteras<br />
att flera av frågorna återkommer i det vetenskapliga <strong>program</strong>met<br />
i samband med andra teman.<br />
Det sydvästskånska landskapets topografi<br />
Det faktum att det i Sydvästskåne ryms flera <strong>för</strong>hållandevis<br />
starkt varierade miljöer inom en begränsad yta, gör att vi<br />
här har goda <strong>för</strong>utsättningar att detaljstudera variationer i
samspelet mellan mänsklig kultur och topografi. Det sydvästskånska<br />
landskapet och dess topografi har fungerat som<br />
ett ramverk <strong>för</strong> de människor som har levat i det. Detta skall<br />
dock inte <strong>för</strong>stås som att människor ensidigt anpassat sig<br />
till naturgivna betingelser bestämda av miljön. Människor<br />
har däremot alltid varit tvungna att <strong>för</strong>hålla sig till den fysiska<br />
omgivningen. Människors sätt att etablera sig i landskapet<br />
visar <strong>för</strong>hållningssätt till det rum man lever i. De<br />
fysisk-topografiska betingelserna bestämmer inte den historiska<br />
utvecklingen, men de sätter ett ramverk. Genom arkeologiska<br />
områdesstudier kan vi sålunda studera rumsliga <strong>för</strong>hållningssätt<br />
och hur dessa har <strong>för</strong>ändrats över tid i de olika<br />
topografiska zoner som återfinns i Sydvästskåne. Vi har,<br />
bland annat genom undersökningarna inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
vunnit omfattande kunskap om hur aktiviteter<br />
i olika topografiska zoner strukturerats i relation<br />
till varandra. Vår kunskap om faktorerna som format sätten<br />
att <strong>för</strong>hålla sig till landskapet är emellertid ännu bristfällig.<br />
Topografin i sydvästra Skåne kan vid en <strong>för</strong>sta anblick te<br />
sig odramatisk. Färdas man genom bygderna är det emellertid<br />
inte svårt att urskilja områden som särskiljer sig distinkt<br />
från varandra. Strandpartierna söder om <strong>Malmö</strong> kan beskrivas<br />
som ett marskland som på ett flertal sträckor präglas av<br />
betade strandängar vilka sträcker sig söderut mot Foteviken.<br />
Innan<strong>för</strong> strandängarna utbreder sig en synnerligen<br />
flack slätt med upp till fem kilometers bredd och med höjder<br />
som ej överstiger 15 meter. Här utbredde sig vida sankmarker<br />
<strong>för</strong>e utdikningen som tog sin början under 1800talet.<br />
Kustslätten sträcker sig även den vidare söderut och<br />
fortsätter därefter med mer varierande bredd öster om Falsterbonäset.<br />
Stranden ändrar karaktär öster om näset, där en<br />
sandkust blir mer dominerande. Falsterbonäset, med bland<br />
annat sina dynstränder, utgör i sin tur en mycket speciell<br />
miljö, karaktäriserad av stor <strong>för</strong>änderlighet. Det sydvästskånska<br />
landskapet reser sig innan<strong>för</strong> den flacka kustslätten.<br />
Här <strong>för</strong>ändras topografin och blir mer kuperad. Höjderna är<br />
långsträckta och de branta nivåskillnaderna är få. Detta<br />
böljande landskap sträcker sig med några kilometers bredd<br />
även det mot söder och sydost. Före utdikningen fanns det<br />
även här större sankmarker mellan höjdpartierna. Innan<strong>för</strong><br />
detta vidtar det yttre backlandskapet, kännetecknat av mer<br />
påtagliga branter. Kullarna kan här uppnå höjder som ligger<br />
över 60 meter över havet. Sydvästskåne genomskärs<br />
även av åar vilka skapar speciella topografiska betingelser i<br />
de områden där de rinner fram. De två mest betydande vattendragen<br />
är Sege å och Albäcksån. Åarnas karaktär skiljer<br />
sig betydligt åt mellan mynningarna och i deras upprinningsområden.<br />
Sege ås mynning utgjordes exempelvis av<br />
ett deltaland inne i en djup havsvik under tidigneolitikum.<br />
Detta deltalandskap är idag en vidsträckt dal där ån meandrar<br />
sig fram. Längre in i backlandskapet är strandbankarna<br />
betydligt brantare. Det sydvästskånska landskapet kan,<br />
utifrån topografiska villkor, grovt sett delas in i sex olika<br />
delar. Dessa är: strandzon, kustslätt, yttre backlandskap,<br />
inre backlandskap, ådalar och Falsterbonäset.<br />
Trajektorier i Sydvästskåne<br />
Varje människa har sina individuella banor när hon rör sig i<br />
landskapet och världen, men det finns ändå olika typer av<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 53<br />
ramar som styr våra rumsliga rörelsemönster. Dessa ramverk<br />
är betingade av en mängd olika omständigheter. Naturlig<br />
topografi kan på ett väldigt grundläggande plan sägas styra<br />
våra sätt att <strong>för</strong>flytta oss i landskapet. Det man kan uppleva<br />
som en naturlig topografi i ett landskap är emellertid samtidigt<br />
ett rum fyllt med platser med olika betydelser och<br />
laddning. Historia och hävd formar därmed våra sätt att<br />
varsebli världen omkring oss och sätten vi rör oss i den.<br />
Denna traditions inverkan är vi själva inte alltid medvetna<br />
om. Ålder, social position och kön är några av de andra faktorer<br />
som strukturerar våra trajektorier. Förändringar av trajektorier<br />
är ofta intimt <strong>för</strong>bundna med samhällsomvandlingar.<br />
Genom att studera lämningar efter mänskliga aktiviteter<br />
i landskapet kan man skapa hypoteser <strong>för</strong> hur rörelsemönster<br />
<strong>för</strong>ändrats över tid. Vi kan utgå från att rörelsesätten<br />
har skiftat över tid i landskapet, vilket gör att vi bör<br />
räkna med att de olika topografiska zonerna i regionen fått<br />
skilda meningar <strong>för</strong> de som rört sig mellan dem. Sätten att<br />
röra sig har påverkat hur man uppfattade landskapet. Man<br />
kan utifrån ovan nämnda allmänna antaganden formulera<br />
ett flertal mer specifika frågekedjor <strong>för</strong> områdesstudier i<br />
Sydvästskåne. En övergripande fråga är där<strong>för</strong> hur människor<br />
har rört sig i och <strong>för</strong>hållit sig till det sydvästskånska<br />
landskapet under olika tider.<br />
Samhällssystem med hög lokal mobilitet <strong>för</strong>knippas ofta<br />
med mesolitiska och i viss mån med neolitiska kulturer. Vår<br />
kunskap är emellertid liten om hur mobila de mesolitiska,<br />
tidig- och mellanneolitiska kulturerna var i <strong>för</strong>hållande till<br />
varandra. Det är en vansklig hypotes att <strong>för</strong>utsätta att det<br />
varit en rak utveckling från hög mobilitet till mer permanent<br />
bofasthet med mindre grad av mobilitet över landskapet.<br />
Detta ger upphov till en rad frågor:<br />
– Hur <strong>för</strong>ändrar sig mobiliteten i landskapet över tid och<br />
på vilka villkor sker denna <strong>för</strong>ändring?<br />
– Vilka perioder kännetecknas av en hög mobilitet, där vi<br />
exempelvis kan <strong>för</strong>eställa oss att människor rört sig mellan<br />
strandzon, kustslätt, backlandskap och ådalar, kanske<br />
i en årscykel?<br />
– Hur har de olika stationerna i landskapet fungerat i ett<br />
system, där man på vissa platser kanske uppehållit sig<br />
korta perioder, medan man på andra platser haft mer<br />
varaktiga bosättningar?<br />
– På vilka sätt har rörelsemönster skiftat mellan skilda<br />
grupper av befolkningen, exempelvis mellan kvinnor,<br />
män, åldringar och barn, i högmobila system, respektive<br />
i lågmobila?<br />
Den nuvarande fyndbilden antyder att det är <strong>för</strong>st under senneolitikum,<br />
eller möjligen senare hälften av mellanneolitikum,<br />
som boplatser, vilka vi kan betrakta som gårdar, uppträder<br />
i så gott som alla landskapszoner. Vi kan anta att långhusen<br />
utgjort det som uppfattats som själva centrum <strong>för</strong> bebyggelseenheten.<br />
De rumsliga relationerna mellan gårdskomplexen<br />
har genomgått betydande <strong>för</strong>ändringar över tid,<br />
liksom husens plan och form och sätten att organisera aktiviteter<br />
omkring bo<strong>stad</strong>en. Enkla topografiska betingelser<br />
kan även ha <strong>för</strong>anlett att man strukturerat boplatser och boplatsaktiviteter<br />
på skilda sätt i olika delar av landskapet.
54 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Skapandet av gårdskomplex bör där<strong>för</strong> ha haft konsekvenser<br />
<strong>för</strong> människors vardagliga sätt att röra sig i landskapet. Dessa<br />
<strong>för</strong>hållanden kan ha resulterat i varierande livsmönster. De<br />
olika topografiska zonerna behöver där<strong>för</strong> inte på samma sätt<br />
ha upplevts som en helhet, såsom det kan ha gjorts om rörelsemönstren<br />
varit mer självklart mobila. Slätterna och backlandskapet<br />
ligger samtidigt så nära varandra i Sydvästskåne<br />
att vi kan utgå ifrån att de på flera områden bör ha varit integrerade<br />
som bygder. De medeltida häraderna, Oxie, Skytts<br />
och Västra Vemmenhög, rymmer exempelvis alla både slätt<br />
och backlandskap inom sina gränser. Dessa iakttagelser och<br />
antaganden föder följande frågor:<br />
– Kan man utgå ifrån att långhuset under hela perioden<br />
från neolitisk tid till modern tid utgjort centrum <strong>för</strong><br />
människors dagliga rörelsemönster under större delen av<br />
året, dvs. är långhuset, ända från början, en indikation<br />
på ett mer permanent boende? Kan det vara så att byggnaden<br />
inledningsvis hade andra funktioner?<br />
– Vad menar vi med ”gård”? Beroende på definitionen av<br />
begreppet kan man ställa frågor om när den uppstår och<br />
hur den <strong>för</strong>ändrats över tid.<br />
– Hur har varierande bosättningsmönster påverkat mobiliteten<br />
i landskapet och hur kan vi veta att en bosättning<br />
blivit mer permanent?<br />
– Hur har exempelvis de som bott på kustslätten <strong>för</strong>hållit<br />
sig ekonomiskt, kulturellt, socialt, mentalt etc. till de<br />
som bott i backlandskapet?<br />
– Hur har de olika sätt att disponera rummet på gårdskomplexen<br />
påverkat människors vardagliga rörelsemönster<br />
i det sydvästskånska landskapets olika topografiska<br />
zoner?<br />
– Hur har ramarna <strong>för</strong> varseblivningen av landskapet <strong>för</strong>ändrats,<br />
kan de exempelvis ha blivit snävare?<br />
– Har bebyggelse inom samma naturtopografiska zon,<br />
exempelvis slätt eller backlandskap, kommit att skilja<br />
sig från varandra under olika perioder?<br />
– Har olika topografiska zoner skapat åtskilda ”kulturer”<br />
eller har det uppstått komplementära kulturella och<br />
ekonomiska ”system”, eller har samma ”kulturer” utnyttjat<br />
flera zoner?<br />
En ökad bofasthet och en mer snävt hållen rumslig mobilitet<br />
kan, paradoxalt nog, underlätta överregional kommunikation.<br />
I samhällssystem med hög lokal mobilitet måste oftast<br />
överregional kontakt regleras både i <strong>för</strong>hållande till tidpunkt<br />
och plats. I ett system med lägre mobilitet och fastare<br />
boplatser blir tidpunkter av mindre avgörande betydelse<br />
<strong>för</strong> när överregional kommunikation kan äga rum. Det kan<br />
finnas betydande sociala skiktningar både i samhällen med<br />
hög mobilitet och i de med låg mobilitet. Utifrån det resonemang<br />
som gjordes i ovan nämnda fråga kan vi emellertid<br />
även anta att det funnits samhällsskikt som haft en mer<br />
snävt lokalt bunden mobilitet (under medeltid exempelvis<br />
bönder), samtidigt som det funnits grupper som haft mycket<br />
vida trajektorier med anknytning till överregionala kontaktnät<br />
(under medeltid exempelvis högadel). Social struktur<br />
och bebyggelsemönster påverkar formerna <strong>för</strong> överregional<br />
kommunikation vilket ger upphov till dessa frågor:<br />
– Hur <strong>för</strong>ändras överregional kommunikation i relation<br />
till lokala rörelsemönster under olika perioder i <strong>för</strong>historisk<br />
och historisk tid?<br />
– Hur relaterar dessa mönster till social stratifiering?<br />
En annan topografisk faktor som är speciell ur ett överregionalt<br />
perspektiv är att Sydvästskåne ligger vid Öresund. Öresund<br />
<strong>för</strong>binder Nordsjön med Östersjön och har åtminstone<br />
sedan tidig medeltid varit av synnerlig strategisk vikt <strong>för</strong><br />
kommunikationen mellan Väst- och Östeuropa. Falsterbonäset<br />
har långt in i historisk tid utgjort en kritisk passage <strong>för</strong><br />
kustseglation. För att undvika näset kan man <strong>för</strong>eställa sig att<br />
vissa transporter letts över land <strong>för</strong> att nå bättre hamnar. Sydvästskånes<br />
geografiska position och de speciella topografiska<br />
omständigheterna skulle kunna göra det till ett läge <strong>för</strong> en så<br />
kallad transisthmisk rutt. En transisthmisk rutt är ett stråk<br />
som leder över ett näs och som utgör ett parti av en överregional<br />
kommunikationsled. Korint i Grekland har exempelvis<br />
ett transisthmiskt läge. 166 En hypotetisk dragning <strong>för</strong> en sådan<br />
rutt genom Sydvästskåne skulle kunna motsvaras av det<br />
stråk som bl.a. diskuterats av Sköld. En väg som sträcker sig<br />
från Trelleborg vidare till Lund, där den <strong>för</strong>grenar sig. 167 En<br />
av dessa leder går vidare till Löddeköpinge och Borgeby. 168<br />
De topografiska zoner som diskuterades ovan har på skilda<br />
sätt påverkat hur människor inrättat sig i landskapet. Närheten<br />
till sundet och dess roll som kommunikationsled har<br />
dock under medeltid och senare tid haft mycket stor betydelse<br />
<strong>för</strong> hur kanske främst den urbana bebyggelsen etablerats.<br />
Vi får inte bortse från att bebyggelse även under <strong>för</strong>historisk<br />
tid kan ha påverkats av det nära läget till sundet och eventuella<br />
transisthmiska rutter. Sydvästskåne kan där<strong>för</strong> fogas in<br />
som ett viktigt länkningsområde <strong>för</strong> vidare överregionala<br />
kommunikation. Frågor som kan ställas är bland annat:<br />
– Vilken roll har Sydvästskåne spelat i ett överregionalt<br />
kommunikationssystem?<br />
– Hur har lokala bebyggelsemönster relaterats till överregionala<br />
kommunikationsstråk?<br />
Naturligtvis kan de olika miljöernas villkor i landskapet<br />
även påverka ekonomiska strategier. Det skulle exempelvis<br />
vara lätt att anta att fisket spelat en större roll vid kusten än<br />
i inlandet. Vid sekelskiftet 1600-1700 var dock produktionen<br />
i socknarna omkring <strong>Malmö</strong> helt inriktad på spannmålsproduktion.<br />
Fisket var av ytterst marginell betydelse till och<br />
med i de kustnära byarna. Förutsättningarna <strong>för</strong> spannmålsproduktion<br />
i de byar som legat i de yttre delarna av det inre<br />
backlandskapet var dock väsentligt sämre än på exempelvis<br />
kustslätten. Uppenbarligen har incitamenten <strong>för</strong> spannmålsproduktion<br />
varit så starka att de svårplöjda markerna i backlandskapet<br />
ändå odlats upp. Vi kan emellertid inte utgå ifrån<br />
att dessa incitament alltid varit lika starka. Specialisering av<br />
produktion har med största sannolikhet skiftat mellan landskapets<br />
olika delar över tid. Dessa <strong>för</strong>ändringar av produktionsmönstren<br />
är i sin tur relaterade till sociala, kulturella<br />
och mentala transformationer. Under 1200-talet grundläggs<br />
huvuddelen av Nord- och Mellaneuropas städer. Befolkningen<br />
i städerna måste födas och därmed utökas handeln med<br />
spannmål i hela området. Speciellt tidigare marginaliserade
områden utan tidigare <strong>för</strong>bindelser blir högintressanta, t.ex.<br />
Skåne. Inget i 1200-talets kommunikationsapparat är på allvar<br />
ändrat sedan vikingatiden, endast efterfrågan har ökat.<br />
I landskapets olika topografiska zoner kan vi där<strong>för</strong> <strong>för</strong>vänta<br />
oss att finna variationer vad gäller ekonomiska inriktningar,<br />
men även vad gäller social struktur och eventuellt<br />
även kulturella traditioner. Större gods och slottskomplex är<br />
under senmedeltid och renässans exempelvis betydligt mer<br />
sällsynta på kustslätten än vad de är i backlandskapet. Skansjö<br />
har visat att detta inte speglar tidig- och högmedeltida<br />
<strong>för</strong>hållanden, vilket också bör vara relevant <strong>för</strong> vikingatid.<br />
169 Här handlar det om ägande<strong>för</strong>hållanden och i viss<br />
mening komplementära ekonomiska <strong>för</strong>hållanden. Kustslätten<br />
utgör under denna period dock långtifrån någon<br />
marginalbygd utan är av central betydelse <strong>för</strong> produktionen.<br />
Ägostrukturer kan säkert till en del <strong>för</strong>klara detta fenomen,<br />
men även ett sådant faktum som att jaktmarkerna<br />
var bättre i inlandet kan ha varit en bidragande faktor, eftersom<br />
jakt utgjorde ett central element i adelns livsstil. Följande<br />
frågor är där<strong>för</strong> av vikt:<br />
– Vilka betydande <strong>för</strong>ändringar av produktionsmönster<br />
kan vi spåra i de olika delarna av landskapet?<br />
– Hur har ekonomierna varit integrerade i Sydvästskåne?<br />
– Hur har <strong>stad</strong>sbildningar som <strong>Malmö</strong> påverkat den ekonomiska<br />
organisationen i omlandet och hur såg det ut<br />
strax innan <strong>stad</strong>en etablerades?<br />
Landskapsutnyttjande och jordbruk<br />
I detta kapitel diskuteras frågor som rör hur människor har<br />
använt och <strong>för</strong>ändrat det sydvästskånska landskapet över tid<br />
med tonvikten på jordbruket och dess <strong>för</strong>ändringar. Metodfrågor<br />
rörande analyser av landskapsutnyttjande tas upp mer<br />
ingående i kapitel ”Matjorden som undersökningsobjekt<br />
och det dolda kulturlandskapet”.<br />
Perspektiv och rekonstruktion<br />
Det som i Sydvästskåne idag är ett trädfattigt åkerlandskap<br />
var under mesolitikum och tidigneolitikum en urskog. Hur<br />
såg man på sin omgivning i en tät skog? Hur påverkades<br />
människor av att skogen glesnade? De höjder som vi i dag<br />
upplever som tydliga i landskapet kan inte ha uppfattats på<br />
samma sätt i ett skogbevuxet landskap. Den upplevelse man<br />
som arkeolog får av landskapet när man vistas på en undersökningsplats<br />
torde vara mycket annorlunda jäm<strong>för</strong>t med<br />
bara <strong>för</strong> några århundraden sedan. Det finns en ständig risk<br />
att vi tolkar landskapet utifrån våra intryck och glömmer<br />
bort den vegetation och topografi som fanns <strong>för</strong>e det att utdikningar<br />
och skiftesreformer radikalt <strong>för</strong>ändrade landskapet.<br />
Precis som våra egna upplevelser av ett nutida landskap<br />
är bedrägliga när vi <strong>för</strong>söker nå kunskap om forna landskap<br />
och människors <strong>för</strong>hållningssätt är det emellertid också problematiskt<br />
att endast arbeta med utgångspunkt från tvådimensionella<br />
kartor, vilket ju är en vanlig metod inom arkeologin.<br />
Beroende på vilka aspekter man vill belysa kan både<br />
fågel-, grod- och människoperspektiv vara av värde inom<br />
arkeologin. 170<br />
Även om landskapet i sig inte kan ge svar på våra frågor<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 55<br />
om människors användning av det och <strong>för</strong>hållningssätt till<br />
det, så är landskapsrekonstruktioner av olika slag en <strong>för</strong>utsättning<br />
<strong>för</strong> vidare resonemang om dessa frågor och således<br />
ständigt aktuellt inom arkeologin. I kapitlet ”Byar, kyrkor,<br />
borgar och städer” diskuteras hur historiska kartöverlägg<br />
kan användas och i kapitlet ”De gamla materialen och den<br />
nya tekniken” frågan om användningen av GIS i detta sammanhang.<br />
Våtmarker och kusttrakter<br />
Våtmarker av olika slag och omfattning var tidigare betydligt<br />
mer framträdande i det sydvästskånska landskapet än<br />
idag. De bäckar, åar och öppna vatten som har funnits har<br />
sannolikt utgjort betydelsefulla resursområden. Att våtmarkerna<br />
också har varit symboliskt betydelsefulla under<br />
både <strong>för</strong>historisk och historisk tid känner vi till. I dem har<br />
man offrat och helat, dränkt och kastat bort. Beroende på<br />
vilka syften man hade, kan de ha setts som hinder eller<br />
möjligheter, som hot eller löften. Vi vill <strong>för</strong>söka <strong>för</strong>stå hur<br />
våtmarkerna kan ha gestaltat sig under olika perioder, eftersom<br />
det är rimligt att den mosaik av små svackor och pölar<br />
som en gång utmärkte landskapet torde ha påverkat både<br />
framkomligheten, och därmed kontaktvägarna, och människors<br />
syn på landskapet. En våtmark har kanske inte alltid<br />
varit en våtmark – och vad menar vi med egentligen<br />
med våtmark? Vilken betydelse hade grundvattenvariationerna?<br />
171 Många våtmarker har bara varit små fuktiga sänkor<br />
medan andra kan ha haft öppet vatten. Hur <strong>för</strong>höll man<br />
sig till våtmarker, som från början varit alträsk <strong>för</strong> att senare<br />
bli betes- eller ängsmark? Skiftade ett områdes betydelse<br />
med årstiderna?<br />
I sydvästra Skåne har de flesta våtmarker med torvlager<br />
dränerats och torkat ut eller grävts ur vid torvtäkt. Därigenom<br />
har kulturlager och artefakter i stor utsträckning kommit<br />
att <strong>för</strong>störas utan någon form av dokumentation. Det är<br />
således viktigt att undersöka och tillvarata den informationspotential<br />
som finns i de våtmarker som återstår.<br />
Under mesolitikum utnyttjade man troligen större områden<br />
extensivt. Boplatser och andra aktivitetsområden verkar<br />
främst ha varit lokaliserade till havsstränder, vattendrag<br />
och större våtmarksområden, vilket till största delen torde<br />
ha berott på näringsfånget. Vid planeringen av arkeologiska<br />
undersökningar bör man sålunda speciellt uppmärksamma<br />
strand<strong>för</strong>skjutningar, vattendrag och vilka områden som<br />
kan ha utgjort våtmarker. Genom att studera ängsmarkens<br />
utbredning i kartmaterial från slutet av 1600-talet och<br />
1700-talet kan man få en ungefärlig uppfattning om fuktiga<br />
och vattensjuka partier <strong>för</strong>e de stora utdikningarna på<br />
1800-talet. Tillsammans med borrningar och provgrävningar<br />
ger detta ett bättre underlag <strong>för</strong> bedömningen av<br />
våtmarkernas utsträckning, karaktär och bevarings<strong>för</strong>hållanden<br />
samt <strong>för</strong> identifieringen av sannolika boplatslägen.<br />
I <strong>för</strong>egående kapitel diskuterades en del frågor kring<br />
kustområdets betydelse under olika tider, här ska endast<br />
nämnas att kring området längs med Sege å och Risebergabäcken<br />
finns goda möjligheter att påträffa mesolitiska boplatser.<br />
Fram<strong>för</strong> allt bör den del av åns ursprungliga åfåra,<br />
som idag ligger i Öresund, bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> större intresse,<br />
men även deltat av svämsediment nedströms Sunnanå.
56 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Agrarlandskapet<br />
I stora delar av Sydskandinavien har jordbruk och boskapsskötsel<br />
utgjort basnäringarna alltsedan bronsåldern och sannolikt<br />
även under delar av stenåldern. För alla frågor som rör<br />
samhällsutveckling under <strong>för</strong>historien är det där<strong>för</strong> viktigt<br />
att <strong>för</strong>stå hur dessa näringar bedrivits, vilka kriser och risker<br />
som kan ha funnits och vilka <strong>för</strong>ändringar som påverkat<br />
utvecklingen.<br />
Våra frågor kring jordbruket är olika beroende på vilken<br />
tidsperiod och vilket område som avses, var<strong>för</strong> <strong>för</strong>ändringarna<br />
inte alltid överensstämmer med den traditionella arkeologiska<br />
periodindelningen. Övergången mellan sten- och<br />
bronsålder kan ses som en ideologisk <strong>för</strong>ändring snarare än<br />
som en ekonomisk. 172 Med hänsyn till <strong>för</strong>ändringar i jordbruket<br />
framstår t.ex. övergången mellan äldre och yngre<br />
bronsålder som ett <strong>för</strong>ändringsskede. 173 Vid denna tid börjar<br />
ett inägo- och utmarkslandskap att formas. Denna organisationsform<br />
framträder ännu på många håll på 1700-talskartorna.<br />
I skånsk slättbygd har emellertid utmarkerna i<br />
stor utsträckning odlats upp vid tiden <strong>för</strong> kartornas tillkomst.<br />
174<br />
Det är till stor del jordbruket som genom årtusendena<br />
har format både landskapet och fornlämningarna i sydvästra<br />
Skåne. Agrarhistorisk forskning syftar inte endast till en<br />
bättre <strong>för</strong>ståelse av jordbrukets utveckling utan även till<br />
kunskap om de processer som har påverkat fornlämningarna<br />
i jordbrukslandskapet.<br />
Jordbruket från neolitisk tid t.o.m. äldre bronsålder<br />
Odlingens början i Sydskandinavien är ett omdiskuterat<br />
ämne. En del forskare tolkar källmaterialet så att jordbruket<br />
anlänt som en ”paketlösning” med grödor och husdjur,<br />
medan andra menar att det har rört sig om en långdragen<br />
process, där sociala relationer varit drivkraften och där cerealieprodukter<br />
och tamdjur initialt var statusrelaterade och<br />
<strong>för</strong>st långt senare fick betydelse som basnäring. 175 De olika<br />
tolkningarna beror delvis på olika syn på samhälleliga drivkrafter,<br />
men också på vilket källmaterial och vilken region<br />
som studeras och graden av generalisering. Att 14 C-analyser<br />
inte kan ge en bättre kronologisk upplösning bidrar säkerligen<br />
också till oklarheterna. Det bör emellertid sägas att<br />
man mycket väl kan tänka sig att odling och djurskötsel<br />
spridits och anammats på olika sätt i olika regioner, kanske<br />
t.o.m. på platser nära varandra. Att de dominerande grödorna<br />
under tidigneolitisk tid inte har varit desamma inom<br />
hela Sydskandinavien kan också tolkas som ett resultat av<br />
att de kulturella preferenserna har skiftat. Dessa perspektiv<br />
öppnar nya möjligheter <strong>för</strong> diskussionen och gör att variationen<br />
av data från olika platser kan ses som tecken på kulturellt<br />
betingade olikheter istället <strong>för</strong> att betraktas som besvärande<br />
diskrepanser.<br />
Trots att vi inte har några egentliga belägg <strong>för</strong> hur de<br />
neolitiska odlingarna har gestaltat sig så antas de ofta ha<br />
haft karaktären av mindre trädgårdsodlingar där olika grödor<br />
kan ha <strong>för</strong>ekommit tillsammans. 176 Mycket talar <strong>för</strong> att<br />
odlingen inledningsvis, generellt sett, var blygsam och att<br />
boskapsskötseln var viktigare som näringskälla. Jakten<br />
framhålls ofta som ett viktigt näringsfång även under tidigneolitisk<br />
tid. I de fåtaliga animalosteologiska material som<br />
finns från tidig- och mellaneolitisk tid i Sydvästskåne utgör<br />
dock de vilda djuren, liksom fisk, en ytterst liten del. 177<br />
Frågan är om detta är ett källkritiskt problem eller om det<br />
speglar ett faktiskt <strong>för</strong>hållande?<br />
De lämningar som vi hittills har påträffat från tidig- och<br />
mellanneolitisk tid har en utbredning i landskapet som är<br />
svårtolkad. Ofta rör det sig om enstaka eller ett fåtal anläggningar,<br />
vanligen gropar, varav vissa kan vara mycket fyndrika.<br />
Anläggningarna härrör fram<strong>för</strong> allt från slutet av tidigneolitisk<br />
tid och början av mellaneolitisk tid. Vilken typ av<br />
landskapsutnyttjande avspeglar denna spridning? Framtida<br />
undersökningar bör dels inriktas på att bättre <strong>för</strong>stå vad de<br />
enskilda anläggningarna representerar, dels studera var i<br />
landskapet de <strong>för</strong>ekommer. Inom ramen <strong>för</strong> en enskild undersökning<br />
kan dessa anläggningar vara speciellt svårtolkade,<br />
eftersom vi då bara ser en del av ett eventuellt större<br />
oupptäckt mönster. I dessa fall spelar tidigare undersökningar<br />
en viktig roll <strong>för</strong> att <strong>för</strong>bättra tolkningsmöjligheterna.<br />
Under senare delen av MN A <strong>för</strong>efaller det som att man<br />
koncentrerat bosättning och aktiviteter till färre men mer<br />
intensivt eller mer långvarit utnyttjade platser. Orsakerna<br />
till denna <strong>för</strong>ändring är oklar, men kan ha med en övergång<br />
till ett mindre mobilt levnadssätt att göra, kanske kopplat<br />
till <strong>för</strong>ändringar i näringsfånget. 178<br />
Undersökta lämningar från MN B är få i <strong>Malmö</strong>området.<br />
De utgörs huvudsakligen av två palissadanläggningar<br />
och ett antal gravar, bl.a. på gravfältet vid Kastanjegården.<br />
179 Det finns ett fåtal 14 C-dateringar från senneolitiska<br />
boplatser som även sträcker sig ned i MN B. Var<strong>för</strong> finner<br />
vi så få boplatslämningar från denna tid? Är de av sådan tillfällig<br />
karaktär att de inte har efterlämnat <strong>för</strong> oss urskiljbara<br />
spår eller är det ett källkritiskt problem på så vis att de döljer<br />
sig bland boplatser som daterats till slutet av MN A<br />
(MN AV) eller senneolitikum? 180 Söker vi efter fel strukturer?<br />
Kunskapen om jordbruk och boskapsskötsel under MN<br />
B är där<strong>för</strong> också ytterst bristfällig. I detta sammanhang är<br />
det relevant att ställa frågan vad som har styrt placeringen<br />
av palissadanläggningarna. I vissa fall kan det ha varit en<br />
lokalisering till gränsen mellan land och vatten, som då<br />
skulle ha symboliserat gränsen mellan den profana och den<br />
sakrala världen. 181 I andra fall har placeringen inte haft med<br />
sådana faktorer att göra och då bör andra alternativ diskuteras,<br />
t.ex. relationen till tidigare aktiviteter på dessa platser<br />
och hur landskapet såg ut. Det gick åt mycket timmer i<br />
dessa anläggningar. Hur påverkades landskapet av detta?<br />
Kunskapen om det <strong>för</strong>historiska jordbruket och landskapet<br />
är betydligt bättre från och med senneolitisk tid. Det<br />
är <strong>för</strong>st i och med denna period som det arkeologiska materialet<br />
kan användas i mer ingående resonemang kring jordbrukets<br />
långsiktiga utveckling. Det finns emellertid perioder<br />
längre fram i tiden från vilka vi har bristfälliga kunskaper,<br />
t.ex. yngre järnålder. De avsnitt av <strong>för</strong>historien som<br />
hittills har genererat ringa makrofossilt material bör prioriteras<br />
vid framtida undersökningar genom att större jordprovsvolymer<br />
insamlas.<br />
Jordbruket från yngre bronsåldern till 1600-talet<br />
Det finns ett intimt samband mellan åker, äng, bete och<br />
gödseltillgång. Detta samband blir viktigt när man börjar
ha permanenta och gödslade åkrar, något som i sydvästra<br />
Skåne troligen etablerades vid övergången mellan äldre och<br />
yngre bronsålder. 182 Efter detta kom landskapet att präglas<br />
mer av åkerbrukets omfattning i relation till boskapsskötseln<br />
och mindre av vilka grödor som har odlats. En intensivt<br />
utnyttjad åker kräver mycket gödsel och därmed många<br />
djur som, i sin tur, kräver mycket äng och bete. Näringsbalansen<br />
i åkerjorden kan å andra sidan ha upprätthållits genom<br />
ett ”vandrande” åkerbruk med långa trädor, vilket å<br />
andra sidan <strong>för</strong>utsätter stora arealer. Om man i ett intensivt<br />
åkerbrukssystem odlar upp <strong>för</strong> mycket av ängen får man<br />
brist på vinterfoder med minskad gödselmängd som följd,<br />
vilket leder till sjunkande avkastning. I historisk tid har<br />
gödselbristen varit ett konstant problem ända tills konstgödningen<br />
blev allmänt <strong>för</strong>ekommande. Problemet kan ha<br />
funnits även under <strong>för</strong>historisk tid och bör uppmärksammas<br />
i diskussionen om det <strong>för</strong>historiska jordbruket.<br />
Som exempel på frågeställningar rörande odlingsutveckling<br />
kan man diskutera tolkningsmodeller baserade på<br />
fossila åkerspår såsom röjningsröseområden och ”Celtic<br />
fields”. Inga av dessa <strong>för</strong>ekommer i sydvästra Skåne och frågan<br />
är då vilka åkerformer som funnits på de rika moränlerorna.<br />
En annan fråga är var<strong>för</strong> man under järnåldern på vissa<br />
gårdar återupptog odlandet av emmervete. Var det kontakter<br />
med slaviskt område eller var det en inflyttande slavisk<br />
befolkning som tog med sig bruket? 183 Om emmer<br />
inte odlades under de <strong>för</strong>egående århundradena, var kom då<br />
utsädet från? Är det så att det fanns en kvarvarande odlingstradition<br />
från bronsåldern som aktiverades under speciella<br />
omständigheter?<br />
Ytterligare ett exempel på frågeställningar rör <strong>för</strong>hållandet<br />
mellan höstsådd råg, plogen, tresädet och den medeltida<br />
byns etablering. Vad är effekt av vad? Det finns tydliga<br />
indikationer på höstsådd råg redan under yngre järnålder,<br />
<strong>för</strong>e plogens in<strong>för</strong>ande. 184 Fördelen med höstsådd råg är att<br />
man kan ta två skördar på en gödselgiva, <strong>för</strong>st råg sedan<br />
skalkorn. Var det gödselbristen som styrde valet av denna<br />
gröda? Hur påverkades odlingssystemet som helhet av den<br />
höstsådda rågens in<strong>för</strong>ande? Kanske innebar denna odling<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 57<br />
att betet på trädan blev magrare? Hade man vid denna tidpunkt<br />
överhuvudtaget behov av att använda trädan <strong>för</strong> bete<br />
eller fanns det outnyttjade arealer i landskapet? Dessa fenomen<br />
skulle kunna belysas exempelvis i de omfattande colluvier<br />
som <strong>för</strong>ekommer i backlandskapet omkring <strong>Malmö</strong>. 185<br />
Plogens introduktion i jordbruket med<strong>för</strong>de att gräsoch<br />
ogräsbevuxna ytor, t.ex. trädorna, lättare kunde brytas.<br />
Således kan plogens in<strong>för</strong>ande ha underlättat trädesbruket.<br />
Det är emellertid viktigt att framhålla att plogen inte ersatte<br />
årdret. Plogen är dessutom en <strong>för</strong>utsättning <strong>för</strong> att kunna<br />
rygga åkrar. Det är oklart vad de ryggade åkrarna har haft<br />
<strong>för</strong> effekt på jordbruket. När de skriftliga källorna börjar<br />
<strong>för</strong>ekomma under slutet av 1600-talet visar det sig att ryggade<br />
åkrar inte var allmänt <strong>för</strong>ekommande. Det fanns uppenbarligen<br />
en koppling mellan de grödor som odlades,<br />
topografin, jordmånen och <strong>för</strong>ekomsten av ryggade åkrar.<br />
Linné nämner exempelvis att man ryggade åkrarna när man<br />
sådde råg och plöjde ut dem när man avsåg att odla korn.<br />
Höjden och bredden på ryggarna varierade från åker till åker<br />
och från by till by. 186<br />
Metoder<br />
I fullåkerslandskapet finns få synliga rester kvar av det äldre<br />
odlingslandskapet jäm<strong>för</strong>t med i skogsbygderna. Spåren<br />
av de <strong>för</strong>historiska åkrarna har nästan helt utplånats. För att<br />
kunna göra jäm<strong>för</strong>elser med bättre bevarade system av fossil<br />
åkermark, som finns i andra delar av Skandinavien och<br />
Europa, bör de sparsamma direkta och indirekta spår som<br />
har bevarats dokumenteras genom t.ex. flygfotografering,<br />
terrängmodeller, matjordsprofiler (fig. 11), markkemisk<br />
kartering och matjordsavbaning. Magnetisk prospektering<br />
har också visat sig vara en bra metod <strong>för</strong> kartering av bl.a.<br />
ryggade åkrar. 187 Kanske kan metoden utvecklas så att även<br />
åkerytor och åkergränser från äldre perioder kan karteras.<br />
Från och med slutet av 1600-talet har vi lantmäterikartor<br />
och olika uppteckningar som beskriver den tidens jordbruk<br />
och kunskapsläget kan från och med denna tid anses tillfredsställande.<br />
Det är dock inte självklart att de äldre kartornas<br />
information om odlingsformer, fredningssystem etc.<br />
Fig. 11. I samband med undersökningarna inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen dokumenterades ett antal matjordssektioner<br />
inom ramen <strong>för</strong> delprojektet ”Fullåkerslandskapet”. Vid Lockarp 7A framträdde, vid den efterföljande digitaliseringen<br />
av profilritningen, såväl terrasser som åkerhak. Profilritningen har olika skalor i vertikalled och horisontalled så att<br />
ritningen har ”tryckts samman”. Pilarna visar läget <strong>för</strong> tolkade terrasser och åkerhak. Terrasserna har daterats med hjälp<br />
av en 14 C-daterad härd som låg uppe i colluviebildningen (mörkgrått). Dateringen av härden gjordes på träkol från ek:<br />
A34 (Ua-11861) 2490±70 BP, 1 sigma 790-520 BC, 2 sigma 800-410 BC. Härden överlagrar colluviet, som i sin tur överlagrar<br />
minst ett åkerhak. Under härden och colluviet framkom dessutom årderspår.
58 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
oproblematiskt kan projiceras tillbaka till exempelvis tidig<br />
medeltid. 188 För frågor kring landskapets historia bör äldre<br />
kartmaterial och kulturgeografiska metoder integreras med<br />
de arkeologiska metoderna.<br />
För att undersöka jordbrukets historia har vi ett antal<br />
metoder till vårt <strong>för</strong>fogande. 189 Grödornas artsammansättning<br />
studeras lättast genom makrofossilanalys av jordprover.<br />
Dessa analyser kan eventuellt i vissa fall kompletteras<br />
med studier av avtryck av sädeskorn i keramik. Även pollenanalys<br />
är en värdefull metod. Markkemiska analyser av<br />
fosfater kan ge information om gödsling. 190 Mikromorfologiska<br />
studier och markkemiska analyser av colluviala lager<br />
kan visa på åkerbrukets intensitet under olika perioder.<br />
Ett problem som rör makrofossil är att när floterade prover<br />
analyserats dras ofta slutsatser om odlingen, medan det<br />
som egentligen studerats är resultat av <strong>för</strong>kolningsprocesser<br />
och deposition. Vi kan inte med automatik påstå att man<br />
odlade 90 % emmervete och 10 % naket korn bara <strong>för</strong> att vi<br />
har floterat fram dessa proportioner. Vad vi kan säga är att<br />
en eller flera <strong>för</strong>kolningsprocesser, i kombination med depositionsprocesser,<br />
har resulterat i ett sådant procentuellt <strong>för</strong>hållande.<br />
Proportionerna kan bero på kulturella faktorer,<br />
t.ex. att vissa sädesslag offrades i stolphålen, men inte andra.<br />
Det är här tydligt att tolkningen är direkt avhängig kopplingen<br />
mellan frågeställningen och kunskapen om metoden<br />
som används <strong>för</strong> att besvara denna. Insikten om detta är av<br />
största vikt.<br />
I och med neolitiseringen kom kombinationen av jordbruk<br />
och boskapsskötsel med tiden att bli den dominerande<br />
näringen och <strong>för</strong>blev så till slutet av 1800-talet. I vilken<br />
utsträckning jakt och insamling bedrevs är dåligt känt, men<br />
det finns fynd av vilda växter från olika perioder på olika<br />
ställen i Norden. Enligt Mats Regnell med<strong>för</strong>de signaturläran<br />
under medeltiden att folkliga traditioner i användningen<br />
av olika växter med tiden slogs ut. 191 Nedteckningar från<br />
denna tid är en blandning av signaturlära och äldre folktradition<br />
och kan således indikera olika användningar av växter<br />
så långt tillbaka som till <strong>för</strong>historisk tid. 192<br />
I den skånska fullåkersbygden <strong>för</strong>ekommer sällan röjningsrösen<br />
och skärvstensrösen. Trots det är det klart att<br />
både röjning av sten och dumpning av eldpåverkad sten har<br />
<strong>för</strong>ekommit. Spåren efter dessa aktiviteter har genom odlingen<br />
kommit att ingå i matjorden eller begravts i sänkor<br />
och sluttningar under tjocka lager matjord, s.k. colluvier<br />
(jfr. fig. 11). Matjordsarkeologiska undersökningar kan vara<br />
till hjälp <strong>för</strong> att nå kunskap om lämningar av detta slag.<br />
Byar, kyrkor, borgar och städer<br />
Detta kapitel är det enda i <strong>program</strong>met som är tydligt tematiserat<br />
till en viss tidsperiod, närmare bestämt till perioden<br />
yngre järnålder–tidig medeltid. Den kronologiska tematiseringen<br />
motiveras av att det i och med medeltid blir<br />
möjligt att i större utsträckning knyta arkeologiska problemformuleringar<br />
och analyser till annat källmaterial<br />
(skriftliga källor, kartmaterial etc.) än vad som är möjligt <strong>för</strong><br />
<strong>för</strong>historisk tid. Genom äldre kartmaterial kan t.ex. iakttagelser<br />
kring bebyggelse och landskapsutnyttjande på ett<br />
betydligt mera konkret sätt knytas till senare kända <strong>för</strong>hål-<br />
landen, varav vissa fortfarande är aktuella. Möjligheten att<br />
på detta sätt arbeta med det historiska kulturlandskapet i<br />
sin helhet ger i sin tur väsentliga perspektiv på undersökningar<br />
med inriktning på <strong>för</strong>historia. Detta innebär att<br />
medeltidsundersökningarna på ett övergripande plan kan<br />
fungera som en värdefull länk mellan nutid och forntid.<br />
Byar<br />
När vi talar om den medeltida byn som en speciell bebyggelse-<br />
eller organisationsform, skall detta inte uppfattas som<br />
att bybegreppet endast skulle vara giltigt <strong>för</strong> medeltid.<br />
Bybildning kan inte knytas till någon viss period, utan är<br />
snarare är avhängig av hur begreppet definieras. Det som är<br />
specifikt <strong>för</strong> den medeltida byn är främst en påtaglig platskontinuitet<br />
<strong>för</strong> själva bebyggelsen, vilket samverkar med<br />
bestämda regler <strong>för</strong> odlingssystem och markutnyttjande.<br />
Den medeltida byn är emellertid inte ett statiskt fenomen,<br />
utan man bör räkna med både omregleringar och <strong>för</strong>ändringar<br />
i såväl bebyggelse- som markanvändningshänseende.<br />
193 Inte minst gäller detta sociala och ekonomiska perspektiv,<br />
där t.ex. hög- och senmedeltida omläggningar av<br />
godsstruktur kan ha med<strong>för</strong>t påtagliga <strong>för</strong>ändringar i byarna.<br />
Den medeltida byn var inordnad i den kyrkliga organisationen,<br />
och i flera byar står ännu den tidigmedeltida stenkyrkan<br />
kvar. I grova drag samverkar också by- och sockengränserna<br />
så långt tillbaka som de kan följas i tid. Dessa<br />
gränser bildar även ram <strong>för</strong> de skiftesreformer som genom<strong>för</strong>des<br />
under 1800-talet, vilket innebär att den moderna<br />
fastighetsindelningen, som grundlades vid enskiftet/laga<br />
skiftet, relaterar till den medeltida byns gränser. Hur långt<br />
tillbaka i tid dessa gränser kan följas är ännu ur arkeologisk<br />
synvinkel en öppen fråga, men ny kulturgeografisk forskning<br />
visar t.ex. på möjligheten att äldre skogelagsgränser 194 ;<br />
Småland kan gå tillbaka på vikingatida godsdomäner. 195<br />
Andra gränser kan ha uppstått betydligt senare i samband<br />
med uppodling av utmark som tidigare varit gemensam <strong>för</strong><br />
flera byar. 196<br />
Under 1980- och 90-talen sker en markant ökning av<br />
arkeologiska undersökningar av medeltida by- och gårdstomter<br />
i Sverige, fram<strong>för</strong> allt i Sörmland, Uppland, Skåne<br />
och på Gotland. Detta har sin orsak i det <strong>för</strong>bättrade skydd<br />
som gavs de medeltida bytomterna 1985 samt den nya kulturminneslagen<br />
som trädde i kraft 1989. 197 För Skånes del<br />
har byggandet av tillfartsvägar till Öresundsbron samt<br />
Västkustbanan inneburit att ett flertal byar och bymarker<br />
kommit att beröras av exploatering.<br />
Från att man vid by- och gårdsundersökningar huvudsakligen<br />
har <strong>för</strong>sökt utreda frågor som bebyggelsestrukturer<br />
och kronologier har det under senare tid blivit vanligare<br />
med en fokusering på byns relationer till den omgivande<br />
miljön. Detta har med<strong>för</strong>t att ett allt intensivare samarbete<br />
mellan arkeologer och kulturgeografer utvecklats både<br />
inom uppdragsarkeologin och vid universiteten. 198 Under<br />
1990-talet har bytomtsarkeologin vidgats genom att man<br />
även avsatt tid och medel <strong>för</strong> undersökningar av bymarksstrukturen.<br />
199 I samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
inleddes undersökningar av äldre tegindelningar, varvid<br />
spår av åkerterrasser kunde dokumenteras. De har emeller-
tid daterats till bronsålder. I sökandet efter dessa påträffades<br />
spår efter ryggade åkrar och ett fallskifte (gränsen där två<br />
tegsystem byter riktning). Inom projektet uppmärksammades<br />
även gränser och gränsmarkeringar som arkeologiska<br />
objekt.<br />
För Skånes del är det främst inom Y<strong>stad</strong>projektet som<br />
man ut<strong>för</strong>t övergripande studier av det medeltida kulturlandskapet.<br />
Problematiken har i stor utsträckning gällt frågor<br />
kring byarnas uppkomst samt bybebyggelsens <strong>för</strong>ändring<br />
och expansion under högmedeltid. Resultaten kan i<br />
korthet summeras i det följande. Under senare delen av<br />
900-talet och början av 1000-talet börjar det medeltida<br />
bylandskapet att ta form. Från att bebyggelsen varit relativt<br />
rörlig och spridd blir den nu mera permanent och koncentrerad<br />
och de <strong>för</strong>sta stenkyrkorna börjar byggas under 1000talets<br />
andra hälft efter ett <strong>för</strong>sta skede med träkyrkor. Under<br />
denna period börjar även huvudgårdar att etableras inne<br />
i byarna. Huvudgårdsproblematiken har belysts genom<br />
forskning kring omstruktureringen som sker under senmedeltid<br />
då huvudgårdar flyttats ut ur byarna. Samtidigt finns<br />
en rad exempel på huvudgårdar som bör ha existerat under<br />
tidig- och högmedeltid men som därefter har <strong>för</strong>svunnit genom<br />
att de lagts ned och ombildats till landbogårdar. Även<br />
<strong>för</strong>ändringar inom jordbruket har belysts inom projektet såsom<br />
plogbrukets och flersädessystemets in<strong>för</strong>ande Nära <strong>för</strong>knippat<br />
med desa aspekter är en process som lagt allt större<br />
arealer under plog, vilket i de skånska slättbygderna redan<br />
tidigt inneburit en uppodling av utmarkerna. 200<br />
De medeltida byarna kring <strong>Malmö</strong><br />
I <strong>Malmö</strong> kommun ingår 28 medeltida byar, <strong>för</strong>delade på<br />
dagens 11 socknar (fig. 12). I samband med projektet Medeltids<strong>stad</strong>en<br />
gjordes en sammanställning av medeltida urkunder<br />
och arkeologiska undersökningar som berör dessa<br />
Fig. 12. Socknarna och de medeltida byarna kring <strong>Malmö</strong>. Pile och Övre <strong>Malmö</strong><br />
har ej markerats. Staden utgör ingen socken.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 59<br />
byar. 201 De undersökningar som ut<strong>för</strong>ts sedan mitten på 80talet<br />
har ännu inte blivit integrerade i någon övergripande<br />
studie. I detta sammanhang skall kort redogöras <strong>för</strong> några<br />
byundersökningar. Speciellt två av byarna, Oxie och Fosie<br />
har berörts av ett intensivt exploateringtryck och kontinuerlig<br />
utbyggnad under de tre sista decennierna.<br />
Oxie omnämns som kungalev i kung Valdemars jordebok<br />
och byn har sannolikt också haft en kunglig <strong>för</strong>valtnings-<br />
eller huvudgård. Oxie härads centrum avtecknar sig<br />
även genom att vägnätet sammanstrålar vid Oxie, där marknader<br />
och ting avhölls i äldre tid. 202 Under tidigt 1970-tal<br />
påbörjades en utbyggnad av områden som tidigare utgjort<br />
den gamla bytomten och kringliggande bymarker. De bebyggelselämningar<br />
som dokumenterades under 1970- och<br />
80-talen utgjordes fram<strong>för</strong> allt av grophus från sen vikingatid<br />
och tidig medeltid. 203 En <strong>för</strong>tätning av den moderna<br />
bebyggelsen och vägnätet pågår fortfarande och idag utgör<br />
Oxie en <strong>för</strong>ort till <strong>Malmö</strong>. En sammanställning och genomgång<br />
av bebyggelsestrukturen i Oxie under sen vikingatid<br />
och tidig medeltid pågår inom ramarna <strong>för</strong> ”Uppåkraprojektet”.<br />
Fosie by var under 1960- och 70-talen utsatt <strong>för</strong> en hård<br />
exploatering och ett stort antal undersökningar berörde den<br />
medeltida bytomten. I samband med anläggandet av en<br />
minneslund vid Fosie kyrka 1978 framkom bl.a. ett stort<br />
antal lämningar från tidig medeltid. 204 Samma år ut<strong>för</strong>des<br />
även en större undersökning i kvarteret Båtyxan och platsen<br />
<strong>för</strong> gård nr 10 i Fosie by. Huslämningarna som påträffades<br />
var högmedeltida och härrör möjligtvis från den medeltida<br />
huvudgården. 205 Under 1992 undersöktes delar av gårdarna<br />
nr 14 och 15 vilka enligt skifteskartan från 1763 utgjorde<br />
en dubbelgård. På platsen framkom rester av tre gårdar<br />
av vilka den äldsta daterats till 12- och 1300-tal. 206 Inom<br />
projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen ut<strong>för</strong>des undersökningar i<br />
och kring Fosie by mellan 1996 och 1998.<br />
Den sammanlagda ytan uppgick till ca 14<br />
300 kvadratmeter. Bebyggelselämningar<br />
och ett stort antal tomt- eller toftgränser<br />
undersöktes, vilka daterats alltifrån sen vikingatid<br />
till 1700-tal. 207<br />
Den enda kända runstenen inom <strong>Malmö</strong><br />
kommun är från Fosie. Stenens ursprungliga<br />
plats är okänd och fram till år<br />
2001 var den placerad sydost om Fosie kyrka,<br />
vid den gamla vägen mot Lockarp, <strong>för</strong><br />
att idag vara flyttad till kyrkans närhet. Stenens<br />
inskrift lyder: Esbern rejste denne sten efter<br />
sin faelle dvaerg, en velbyrdig dreng.<br />
Vid Sydgasundersökningarna 1983-<br />
84 och vid anslutande undersökningar år<br />
1989 berördes de västra delarna av Södra<br />
Sallerups medeltida bytomt och ett flertal<br />
långhus påträffades. Långhusbebyggelsen<br />
är daterad till perioden från äldre järnålder<br />
till vikingatid och tidig medeltid. Närheten<br />
till den medeltida kyrkan visar att dessa<br />
båda områden troligen representerar en ti-<br />
dig fas av byn. 208 Ett trelleborgshus undersöktes<br />
i samband med Sydgasprojektet (fig.
60 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig. 13. A) Trelleborgshus i Södra Sallerup. B) Trelleborgshus i Toarp (efter<br />
Andersson 1991). C) Större hallbyggnad i Tygelsjö (efter Kling 1992).<br />
13A). Det har TL-daterats till medeltid (1280±60 och<br />
1320±50 AD), men kan på typologiska grunder och utifrån<br />
övrigt fyndsammanhang sannolikt <strong>för</strong>as till vikingatid.<br />
Hyllie by har berörts av ett flertal undersökningar där<br />
bebyggelselämningar från sen vikingatid fram till skiftesreformen<br />
påträffats. I Käglinge undersöktes år 1987-88 en<br />
medeltida gård. Undersökningen gav möjlighet att kronologiskt<br />
följa en bebyggelse från sen vikingatid till enskiftet<br />
1807. 209<br />
Intill den östra gränsen <strong>för</strong> Toarps medeltida by undersöktes<br />
1991 resterna efter ett 26 meter långt trelleborgshus<br />
som utifrån keramikfynd daterats till 1100-talet (fig. 13B).<br />
Huset var märkligt nog placerat på ett kraftigt lutande<br />
markavsnitt och hade en inre nivåskillnad på ca 2,6 meter.<br />
210<br />
Inom Tygelsjö bytomt har man vid ett flertal undersökningar<br />
kunnat påvisa lämningar från vikingatid och tidig<br />
medeltid. Sommaren 1987 ut<strong>för</strong>des en undersökning i kvarteret<br />
Kristinero, där omfattande bebyggelselämningar från<br />
vikingatid till 1700-talet dokumenterades. Det äldsta huset<br />
14 C-daterades till sen vikingatid–tidig medeltid (fig.<br />
13C). Det omfattade en yta på ca 32x10 meter. Huset, en<br />
hall, hade varit uppbyggt med kraftiga inre parvis ställda<br />
takbärande stolpar som stöttats av en yttre, utan<strong>för</strong> vägglivet,<br />
lutande stolprad. 211<br />
Under senare delen av 1990-talet har sex medeltida by-<br />
tomter berörts av arkeologiska undersökningar<br />
i samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Ovan nämndes undersökningarna i<br />
Fosie. De övriga byarna är Naffentorp, Södra<br />
Sallerup, Kvarnby, Sunnanå samt en mindre<br />
del av Nordanå by. Undersökningsresultaten<br />
bearbetas och sammanställs <strong>för</strong> närvarande och<br />
rapporterna beräknas bli publicerade under<br />
2001 och 2002.<br />
Med anledning av Citytunnelprojektet berörs<br />
<strong>för</strong> närvarande och under den närmaste<br />
framtiden delar av Bunkeflo och Lockarps bytomter<br />
av arkeologiska undersökningar. 212<br />
Frågeställningar<br />
Många av de frågeställningar som brukar anges<br />
<strong>för</strong> <strong>för</strong>historiska boplater är också giltiga<br />
<strong>för</strong> den medeltida byn. Det gäller exempelvis<br />
frågor kring markutnyttjande, ekonomiska<br />
<strong>för</strong>utsättningar samt kontinuitet och diskontinuitet<br />
i bebyggelsen. Förutsättningarna <strong>för</strong><br />
att nå kunskap om dessa frågor är dock annorlunda<br />
när det gäller den medeltida byn. Kulturlagrens<br />
tjocklek gör ibland att <strong>för</strong>loppen<br />
kan följas mer detaljerat, liksom att historiska<br />
källor direkt eller indirekt kan belysa olika<br />
skeenden. Det bör dock betonas att kartor och<br />
skriftliga källor inte bör användas med utgångspunkten<br />
att de arkeologiska undersökningarna<br />
på ett oproblematiserat sätt skall bekräfta<br />
den bild som dessa <strong>för</strong>medlar. Syftet är<br />
snarare att använda sådant material <strong>för</strong> att formulera<br />
frågeställningar, där de arkeologiska<br />
undersökningarna utgör ett grundläggande led i kunskapsprocessen.<br />
För den medeltida byn är frågor kring bebyggelsens etablering,<br />
omfattning, utseende och <strong>för</strong>ändring över tid av<br />
central betydelse. 213 Variationer mellan olika byar tycks<br />
vara betydligt vanligare än vad man tidigare <strong>för</strong>eställt sig.<br />
Att undersöka de enskilda byggnadernas konstruktion och<br />
<strong>för</strong>hållande till varandra är där<strong>för</strong>, liksom då det gäller de<br />
<strong>för</strong>historiska boplatserna, av största vikt. Fundamentala frågor<br />
rör sådant som konstruktioner, materialval, planlösningar,<br />
<strong>för</strong>hållande mellan boningsyta och ekonomiutrymmen.<br />
I de fall möjligheten finns, är det väsentligt att studera<br />
bebyggelseutvecklingen inom ett sammanhängande toftområde.<br />
Spåren efter den äldsta reglerade bystrukturen kan<br />
i vissa fall dokumenteras, och att undersöka arkeologiska<br />
spår av denna process har hög prioritet. Detta innebär att<br />
uppmärksamhet också riktas mot ytor som finns mellan de<br />
gårdslägen som framträder på de äldsta lantmäterikartorna.<br />
Etableringen på bytomten och senare regleringar kan studeras<br />
genom diken och tomtgränser. Här öppnar sig ett viktigt<br />
forskningsfält, där arkeologiska och kulturgeografiska<br />
metoder integreras. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot<br />
de bytomter som varit eller kommer att bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> återkommande<br />
undersökningar, där de olika undersökningarna<br />
bör ses som delar i en helhet.<br />
Byarnas etablering kring år 1000 är ett ofta upprepat
axiom. Men i själva verket <strong>för</strong>ekommer inom <strong>Malmö</strong>området<br />
dateringar från 700-tal till 1100-tal. Vi bör här nyttja<br />
fynden som dateringsunderlag och kritiskt pröva relevansen<br />
i äldre dateringar. Så långt som möjligt bör naturvetenskapliga<br />
metoder användas som komplement. Frågeställningarna<br />
kring den medeltida byns etablering är intimt <strong>för</strong>knippade<br />
med tolkningar av samhällsstruktur, bebyggelseformer<br />
och landskapsutnyttjande under yngre järnålder och<br />
vikingatid, och det är viktigt att vi problematiserar kring<br />
såväl samband som <strong>för</strong>ändring. Man kan t.ex. ställa frågan<br />
om bytomtsregleringar, vångindelning, kyrkobyggande,<br />
sockenbildning etc. är <strong>för</strong>eteelser som bidrar till etableringen<br />
av de medeltida byarna eller om de är fenomen som successivt<br />
tillkommer i en process där också själva bybegreppet<br />
<strong>för</strong>ändras.<br />
Skånes byar har ett <strong>för</strong>hållandevis ensartat utseende då<br />
de <strong>för</strong> <strong>för</strong>sta gången möter oss i 1600- och 1700-talens lantmäterikartor:<br />
ett antal gårdar med sina tofter invid bygatan<br />
och med tegskiftad åker och äng <strong>för</strong>delad på en, två eller tre<br />
vångar. I slättbygd saknas vid denna tid vanligen utmarker,<br />
medan det i backlandskapet och på åsarna ännu fanns mer<br />
eller mindre sammanhängande stråk av betesallmänningar.<br />
Denna bild kan inte oproblematiskt projiceras tillbaka till<br />
medeltid. Däremot finns det komponenter i detta material<br />
som kan ligga till grund <strong>för</strong> hypoteser och tolkningar kring<br />
äldre <strong>för</strong>hållanden och som är direkt länkade till arkeologiska<br />
frågeställningar kring byarna. 214<br />
Toftstrukturens koppling till frågor om bebyggelseutveckling<br />
har allmänt berörts ovan, och ett perspektiv som<br />
kan <strong>för</strong>djupas är t.ex. det socioekonomiska. I sydvästra Skånes<br />
slättbygd saknas i nyare tid godsbildningar med samlade<br />
domäner och utvecklad herrgårdsbebyggelse. Området<br />
har av vissa forskare uppfattats som gammal bondbygd där<br />
en medeltida godsetablering inte varit möjlig, var<strong>för</strong> godsen<br />
i stället kommit att etablerats i övergången till backlandskapet.<br />
215 Skansjö har emellertid visat att denna bild är<br />
felaktig. Sydvästra Skånes byar är under medeltid till övervägande<br />
del dominerade av adligt och kyrkligt ägande, och<br />
här finns ett antal skriftliga belägg <strong>för</strong> huvudgårdar. En senoch<br />
eftermedeltida etablering av godsmiljöer i backlandskapet<br />
har sin bakgrund i <strong>för</strong>ändringar i ägo<strong>för</strong>hållanden och<br />
ekonomiska preferenser. 216<br />
En central fråga gäller <strong>för</strong>ekomsten av medeltida huvudgårdar<br />
inne i byarna, en <strong>för</strong>eteelse som sannolikt varit betydligt<br />
vanligare än vad vi vanligen <strong>för</strong>eställer oss. En analys<br />
av toftstruktur och ägo<strong>för</strong>hållanden i det äldre kartmaterialet<br />
kan, tillsammans med skriftliga källor och arkeologiska<br />
observationer, ofta påvisa spår av sådana <strong>för</strong>svunna<br />
storgårdar. 217 Mycket talar <strong>för</strong> en utpräglad social skiktning<br />
i dessa byar, vilken delvis kan ha sin motsvarighet i senare<br />
tiders godsägare, arrendebönder respektive husmän. 218 Hittills<br />
har denna typ av strukturer vanligen kopplats till kyrkbyar,<br />
och sambandet mellan huvudgård, kyrka och prästgård<br />
har betonats. Pågående analyser inom ramen <strong>för</strong> ”Uppåkraprojektet”,<br />
med bl.a. Hötofta på Söderslätt som exempel,<br />
visar att en storgårdsstruktur också framträder i mindre<br />
byar. 219<br />
Förekomsten av tidig- och högmedeltida huvudgårdar<br />
har stor betydelse <strong>för</strong> tolkningar av såväl samhällsorganisa-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 61<br />
tion som bebyggelsestruktur och landskapsutnyttjandet i<br />
ett längre tidsperspektiv. Nya rön kring huvudgårdarna ger<br />
upphov till en väsentligt mer nyanserad bild av den medeltida<br />
byn och dess inre struktur När huvudgårdar läggs ned<br />
och ombildas till flera landbogårdar har detta i sin tur fått<br />
konsekvenser <strong>för</strong> byns sociala struktur. Stormannen har<br />
lämnat bygemenskapen som i stället utökats med arrendebönder.<br />
Skillnader i social status kan avslöjas av det fyndmaterial<br />
som påträffas inom de olika gårdstofterna. Här är både<br />
sammansättning och kvalitet av avgörande betydelse. I det<br />
perspektivet blir det också viktigt att undersöka relationerna<br />
mellan landsbygden och de framväxande städerna, och<br />
hur detta har påverkar kontakter och impulser i såväl lokalt<br />
som i ett vidare perspektiv.<br />
En fokusering på storgårdar och <strong>för</strong>ändringar i godsstruktur<br />
innebär emellertid inte att andra sociala kategorier<br />
skulle vara ointressanta. Tvärtom kan uppmärksamhet<br />
kring sociala skiktningar vara ett incitament till att studera<br />
hur sociala och ekonomiska relationer medverkat till att<br />
forma landskapet. Samtidigt innebär det att <strong>för</strong>utsättningarna<br />
<strong>för</strong> att koppla vår uppfattning om medeltida <strong>för</strong>hållanden<br />
till bilden av samhället under yngre järnålder blir annorlunda.<br />
Det finns all anledning att betrakta frågor kring<br />
by, gård och storgård som periodövergripande, och här finns<br />
bl.a. länkar till forskningen kring järnålderns centralplatser.<br />
220 För undersökningen av dessa frågor är det en tillgång<br />
att <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s ansvarsområdet berör såväl slättens<br />
utpräglade bylandskap som det backlandskap där de senoch<br />
eftermedeltida godsdomänerna utvecklades.<br />
Hur byarna påverkades eller ändrades i samband med<br />
yttre störningar är en viktig fråga som delvis kan lösas med<br />
riktade arkeologiska frågeställningar. I princip gäller frågan<br />
när den grundstruktur som vi känner från de äldsta lantmäterikartorna<br />
uppträder. Här bör man tänka på att flertalet<br />
byar, enligt skriftliga uppgifter, helt brändes ner under de<br />
skånska krigen på 1600-talet. Spår av brandlager och militär<br />
aktivitet från denna tid kan vara viktiga <strong>för</strong> vår uppfattning<br />
om hur omfattande skadorna i själva verket var. Man<br />
kan <strong>för</strong>moda att större omstruktureringar av bebyggelsen<br />
ägde rum vid sådan total ödeläggelse. Däremot har inte<br />
byarna kunnat bära fler hushåll efter de skånska krigen än<br />
tidigare. Uppgifterna i Lunds Stift Landebok från 1561<br />
stämmer oftast överens med de lantmäteriakter som upprättades<br />
under 1600-talets sista år. Vi vet också att det under<br />
de skånska krigen inte är <strong>för</strong>sta gången som de skånska böndernas<br />
hem <strong>för</strong>störs av fiendestyrkor. Tvärtom är landskapet<br />
ofta härjat både under medeltid och renässans. Har byarna<br />
omstrukturerats efter sådana oönskade påhälsningar?<br />
Byarnas infrastruktur är delvis känd men mycket mer<br />
kan göras på detta område. ”Vanningar”, fägator och vägar<br />
är här av speciellt intresse. Vi vet också att en större bondby<br />
i senare tider även härbärgerat ett antal andra yrkeskategorier<br />
än bönder. På 1600- och 1700-talen är smeder, skräddare,<br />
snickare och andra hantverkare bosatta i gatehus i byns<br />
centrum. Men hur var det tidigare? Är <strong>för</strong>ekomsten av slagg<br />
och spillprodukter från andra hantverk i de medeltida gårdsmiljöerna<br />
exempel på att varje gård bedrev eget hantverk <strong>för</strong><br />
det egna hushållets behov. Eller är detta exempel på att<br />
hantverkarna ”hyrde” in sig i böndernas hushåll. Finns rik-
62 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
tiga smedjor i byarna redan under 1200-talet? Andra viktiga<br />
delar av den inre strukturen är <strong>för</strong>ekomsten av vind- eller<br />
vattendrivna kvarnar.<br />
Ett problemkomplex som rör de medeltida landskapet<br />
gäller bymarkernas organisation och markanvändningens<br />
utveckling. Frågor kring odlingsystem och in<strong>för</strong>ande av nya<br />
grödor har sedan länge behandlats inom paleoekologi och<br />
kulturgeografi. Med en integrering av miljöarkeologi och<br />
kulturgeografiska metoder i arkeologisk praxis kan också<br />
andra frågor lyftas fram. Mycket talar t.ex. <strong>för</strong> en odlingsexpansion<br />
inom de medeltida byarna, där åkerbruket successivt<br />
expanderar på ängs- och betesmarkernas bekostnad.<br />
Genom kombination av flera metoder kan man genom landskapsrekonstruktioner<br />
frammana en bild av odlingslandskapet<br />
<strong>för</strong>e de äldsta kartornas tid, vilka leder till problemformuleringar<br />
kring äldre gränser och hägnader, liksom kring<br />
fossila odlingsspår. 221 En målmedveten arkeologisk dokumentation<br />
av gräns- och hägnadmarkeringar syftar t.ex. till<br />
att på sikt få fram ett material (konstruktioner, dateringar<br />
etc.) där en större mängd observationer kan ligga till grund<br />
<strong>för</strong> övergripande tolkningar kring framväxten av den medeltida<br />
organisationen av landskapet, liksom till dess eventuella<br />
koppling bakåt i tid.<br />
Landskapsrekonstruktioner baserade på de äldre lantmäterikartorna<br />
kan också ge antydningar om var utmarker och<br />
extensivt utnyttjade marker tidigare funnits. Detta har stor<br />
betydelse <strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av det medeltida landskapet men<br />
utgör också en värdefull utgångspunkt <strong>för</strong> jäm<strong>för</strong>elser längre<br />
tillbaka i tid. Iakttagelser i sydöstra Skåne (i Gårdlösaoch<br />
Köpingeområdet) visar att järnåldersbebyggelse här<br />
uppträder i områden som under medeltid kommit att utgöra<br />
utpräglad utmark. 222 Om ett sådant mönster kan visas<br />
vara generellt, kan det tolkas som en påtaglig omläggning<br />
av såväl <strong>för</strong>sörjningsekonomi som bebyggelsemönster och<br />
landskapsutnyttjande. <strong>Malmö</strong>områdets välundersökta järnåldersbebyggelse<br />
är en angelägen utgångspunkt <strong>för</strong> en sådan<br />
jäm<strong>för</strong>ande studie.<br />
Kyrkorna<br />
I dag är det många gånger den befintliga kyrkobyggnaden<br />
som är den påtagligaste påminnelsen <strong>för</strong> den gemenskap<br />
som präglade byn <strong>för</strong>e skiftesreformerna. Kyrkobyggnaden<br />
står <strong>för</strong> en 1000-årig kontinuitet och en kulturell samhörighet<br />
<strong>för</strong>knippad med bygdens gemensamma traditioner och<br />
minnen. Sedan medeltiden har kyrkplatsen varit centrum<br />
<strong>för</strong> socknens och byns befolkning. Det var också kyrkan som<br />
var grunden <strong>för</strong> sockenbildningen. Centralortsbegreppet är<br />
delvis applicerbart på medeltida bybildningar. Alla byar<br />
kan inte betraktas som centralorter utan vissa kriterier måste<br />
uppfyllas. Som minsta centralort kan kyrkbyn i en större<br />
socken med många byar räknas. Hit kom folk <strong>för</strong> att utöva<br />
den kristna kulten, <strong>för</strong> att höra nyheter och inte minst bygga<br />
upp ett socialt och ekonomiskt kontaktnät.<br />
Kyrkans geografiska läge kan ha flera orsaker, ett klart<br />
gemensamt drag är att man ofta valde en högt belägen plats.<br />
Andra kriterier <strong>för</strong> valet av kyrkplats kan ha varit:<br />
– på en äldre <strong>för</strong>kristen kultplats eller ett gravfält, som en<br />
symbol <strong>för</strong> den segrande religionen<br />
– i anslutning till en huvudgård, som t.ex. utmärker sig<br />
genom att ligga en bit från den övriga bybebyggelsen –<br />
ett läge som då även gäller kyrkobyggnaden; om kyrkan<br />
är placerad på mark som från början var huvudgådstoft,<br />
kan den ursprungligen ha varit en privat gårdskyrka eller<br />
ett kapell 223<br />
– i de byar som saknar stormannainflytande är tendensen<br />
att kyrkobyggnaden har ett centralt läge i byn vid den<br />
allmänna huvudgatan 224<br />
Frågan om runstenar och deras eventuella anknytning till<br />
kyrka och huvudgård har bl.a. tagits upp inom ramen <strong>för</strong><br />
Y<strong>stad</strong>projektet. 225 Samtliga runstenar inom detta projekts<br />
undersökningsområde var från slutet av 900-talet till mitten<br />
av 1000-talet. Man menar att stenarna kan knytas till<br />
enskilda stormän och deras besittningar. Under den tidigaste<br />
kristna perioden, skedde begravningar fortfarande ibland<br />
i anslutning till gården eller en icke kristen begravningsplats.<br />
I vissa fall kan den <strong>för</strong>kristna begravningsplatsen ha<br />
övergått till att bli kyrkogård. I Tygelsjö by utan<strong>för</strong> <strong>Malmö</strong><br />
undersöktes 1980-81 tidigmedeltida gravar inom den medeltida<br />
kyrkogården, men där fanns inga spår efter äldre<br />
gravar. Däremot fanns spår efter bebyggelse från vikingatid<br />
strax utan<strong>för</strong> kyrkogården. 226<br />
Under medeltiden var kyrkogården troligen en öppen<br />
gräsbevuxen plats med låga gravhögar, ibland med några<br />
markerade gravvårdar i form av långsmala stenhällar. En<br />
avgränsning av begravningsplatsen var viktig och kunde i<br />
sin enklaste utformning bestå av ett dike och en jordvall. I<br />
samband med utvidgningar av kyrkogårdarna har ofta dessa<br />
tidiga begränsningar <strong>för</strong>svunnit, något man bör ha i åtanke<br />
vid undersökningar i anslutning till de äldsta gårds- och<br />
kyrkoplatserna.<br />
De medeltida kyrkobyggnaderna är också historiska och<br />
arkeologiska objekt av stor betydelse <strong>för</strong> frågor kring huvudgårdarna<br />
och <strong>för</strong>ändringar i den sociala och ekonomiska<br />
strukturen. Den äldsta kyrkans utformning och byggnadsmaterial,<br />
<strong>för</strong>ekomst av torn, ombyggnader, valvslagning<br />
etc. är exempel på aspekter som har direkt koppling till de<br />
frågor som ovan tagits upp i anslutning till byarna. 227<br />
Kungsgårdar, borgar och län<br />
Före urbaniseringen, som tog fart i Skåne under 1200-talet,<br />
fanns många av de funktioner som senare skulle övertas av<br />
städerna i häradsbyarna. I <strong>Malmö</strong>området var Oxie häradscentrum.<br />
I Oxie fanns en kungsgård där kungens fogde bedrev<br />
kunglig <strong>för</strong>valtning, skatteuppbörd och ting med jurisdiktion.<br />
Marknader med lokal omsättning av varor täckte<br />
ett minimum av häradsinvånarnas behov av rättstrygghet<br />
och handel samtidigt som centralmakten fick möjlighet till<br />
kontroll och skatteuppbörd. Häradsprosten hade en särställning<br />
i den kyrkliga <strong>för</strong>valtningen och hade säte i Oxie. Det<br />
gilleshus som var knutet till kyrkan tyder på ett inflytande<br />
över de vanliga böndernas intressen. 228<br />
Större kungliga <strong>för</strong>valtningscentra kom under 1200-talet<br />
att knytas till borglänen. Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s<br />
ansvarsområdet finns flera sådana län. Några av dessa var<br />
samtida och permanenta medan andra hade en mer tillfällig<br />
karaktär. Ett av de mest betydelsefulla länen inom ansvar-
sområdet var Skanörs län senare Skanör och Falsterbo län<br />
under vilket den viktiga Skånemarknaden på Falsterbonäset<br />
administrerades. Till <strong>för</strong>valtningsområdet hörde också<br />
Skytts härad. Idag finns ruiner av båda borgarna (Skanör och<br />
Falsterbo) bevarade och omfattande arkeologiska undersökningar<br />
har genom<strong>för</strong>ts på båda platserna. 229<br />
Ett av de större kungliga länen var Lindholmens vid<br />
Svedala. Under senmedeltid lydde Oxie, Bara, Ingel<strong>stad</strong> och<br />
Herre<strong>stad</strong>s härader under borgenoch var, tillsammans med<br />
Helsingborg och Sölvesborg, kronans starkaste fäste i Skåneland.<br />
230 Lindholmen var ofta utsatt <strong>för</strong> belägringar under<br />
det oroliga 1300-talet men blev, tack vare sin utomordentliga<br />
militära styrka, aldrig intagen. Intill Lindholmen finns<br />
ruinerna efter den äldre Kungsbacken och det viktiga Börringekloster.<br />
Det senare var ett nunnekloster vars invånare<br />
levde efter Benedektinerregeln. Hyby län är ett exempel på<br />
ett av kronans smålän, som huvudsakligen var av lokal ekonomisk<br />
betydelse. 231<br />
År 1526 lades länen i området ned och <strong>Malmö</strong>hus län<br />
skapades. Detta län hade sitt säte på <strong>Malmö</strong>hus och härifrån<br />
styrdes i fortsättningen den kungliga administrationen.<br />
Länet fanns kvar ännu vid mitten av 1990-talet. Karakteristiskt<br />
<strong>för</strong> de medeltida kungliga borglänen var att deras administration<br />
var inrymda i betydande fästningsanläggningar<br />
som idag utgör viktiga arkeologiska monument, oftast av<br />
nyckelkaraktär <strong>för</strong> medeltidsforskningen. 232<br />
Privata borgar och herrgårdar från medeltid, renässans<br />
och nyare tid är vanligt <strong>för</strong>ekommande inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s<br />
ansvarsområde. Under medeltid utgjorde herrgårdar<br />
och borgar administrativa och ekonomiska centra inom<br />
stormannens privata fögderi. Anläggningarna kan vara allt<br />
från mindre enheter, obefästa eller med enkla vallar, till stora<br />
borganläggningar. Den lokala historien kan vara komplex<br />
med flera olika borglägen som nyttjats vid olika tider och<br />
under olika politiska, militära och ekonomiska <strong>för</strong>utsättningar.<br />
Kännetecknande <strong>för</strong> dessa anläggningar var beroendet<br />
av ett stort antal underlydande landbogårdar, som var<br />
intimt knutna till huvudgården och som ingick i godsmassans<br />
juridiska och ekonomiska helhet.<br />
Denna typ av manifesta centralplatser torde endast i<br />
begränsad omfattning komma att beröras av exploateringar<br />
i framtiden. Det är emellertid väsentligt att här klargöra<br />
<strong>för</strong>hållandena med den omgivande bebyggelse, fastlägga<br />
Fig 14. Det medeltida <strong>Malmö</strong>. Relationen mellan<br />
den äldsta profana bebyggelsen, från 1200-talets<br />
sista decennier, i kvarteren kring St Petri kyrka<br />
(inom streckat område) och utbredningen av<br />
marknadsområdet (mörkgrått) visar att man tagit<br />
hänsyn till bebyggelsen vid avgränsningen av<br />
marknadsplatsen (efter Billberg & Reisnert 1993).<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 63<br />
likheter och skillnader i materiell kultur och öka kunskapen<br />
om deras fysiska gestaltning över tid. Däremot kommer<br />
med all sannolikhet kommunikationsleder, broar, kvarnanläggningar<br />
och landbogårdar, som administrerats från dessa<br />
<strong>för</strong>valtningscentra, även fortsättningsvis att beröras av exploateringar.<br />
Det är här väsentligt att <strong>för</strong>söka se hur kommunikationsleder<br />
<strong>för</strong>ändrats då centralplatsernas funktioner<br />
ändrats. Hur kvarnanläggningar och landbogårdar disponerats<br />
och hur skillnader i materiell kultur <strong>för</strong>ändras i samband<br />
med att huvudmannaskapet <strong>för</strong> centralanläggningarna<br />
skiftat. Ökar eller minskar välståndet hos brukarna vid<br />
exempelvis ett ägoskifte mellan en privat adelsman och kyrkan<br />
eller kronan?<br />
Ur ett kulturhistoriskt perspektiv är dessa synliga eller<br />
under mark dolda spår av lokal eller regional centralmakt<br />
mycket viktiga <strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av kulturlandskapets framväxt.<br />
Vid <strong>för</strong>ändringar av landskapsbilden i närheten av<br />
denna typ av lämningar bör deras tidigare historiska betydelse<br />
beaktas och <strong>för</strong>stärkas, så att platsens forna monumentalitet<br />
görs begriplig <strong>för</strong> en nutida betraktare.<br />
Urbana centra<br />
Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s ansvarsområdet är det städerna<br />
Skanör, Falsterbo och <strong>Malmö</strong> som under medeltiden växer<br />
till och kommer att utgöra centralorter <strong>för</strong> handel och ekonomi.<br />
För alla tre spelar Skånemarknaden en central roll <strong>för</strong><br />
tillväxten. Denna marknad dominerade Östersjöhandeln<br />
under större delen av medeltiden. Marknaden pågick i sillfiskets<br />
månad mellan S:t Bartholomeus den 24 augusti och<br />
S:t Dionysios den 9 oktober och lockade till sig en mängd<br />
köpmän och hantverkare. 233 Skanör och Falsterbo fungerade<br />
under 1100- och 1200-talet som huvudorter <strong>för</strong> denna<br />
handel. Under slutet av 1200-talet framträdde <strong>Malmö</strong> mer<br />
och mer som den stora centralorten <strong>för</strong> Skånemarknaden på<br />
den skånska sidan om Öresund. 234 Till centralorten <strong>Malmö</strong><br />
ska också kopplas dess roll som administrativt och juridiskt<br />
centrum. <strong>Malmö</strong> spelar en viktig roll <strong>för</strong> balansen mellan de<br />
kungliga centralorterna. För kommande undersökningar i<br />
de tre städerna är deras uppkomst och relation till Skånemarknaden<br />
två huvudfrågor. Även kontinuitetsfrågor <strong>för</strong><br />
dessa marknader är av betydelse <strong>för</strong> att kunna <strong>för</strong>stå deras<br />
respektive tillväxt.<br />
I <strong>Malmö</strong> har relationen mellan marknadsområdena och
64 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
den mera permanenta bebyggelsen också uppmärksammats<br />
och bör studeras vidare. En sammanställning av dokumenterade<br />
lerbottnar visar att dessa fram<strong>för</strong>allt kan knytas till<br />
det äldsta reglerade marknadsområdet i <strong>stad</strong>ens västra delar<br />
samt österut längs med den dåvarande strandlinjen. Relationen<br />
mellan den äldsta profana bebyggelsen, från 1200talets<br />
sista decennier, som har konstaterats i kvarteren kring<br />
Petri kyrka och utbredningen av marknadsområdet pekar<br />
mot att man tagit hänsyn till denna bebyggelse vid avgränsningen<br />
av marknadsplatsen (fig. 14). 235<br />
Med arkeologins hjälp kan frågor kring topografi, datering<br />
och sociala strukturer lösas och tillsammans med det<br />
historiska källmaterialet kan de övergripande historiska<br />
sammanhangen bättre <strong>för</strong>stås. Däremot tiger oftast de<br />
skrivna källorna om vardagsmänniskans villkor och här är<br />
arkeologin ett ovärdeligt hjälpmedel <strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av livsbetingelserna<br />
i städerna. Hur såg hantverkarnas bostäder<br />
ut? Hur indelades tomterna, hur markerades ägogränserna?<br />
Vilken beläggning använde man på gatorna? Hur såg konsumtionsmönstret<br />
ut? En övergripande kartering av dokumenterade<br />
brunnar och avloppsrännor är av stor betydelse<br />
<strong>för</strong> att bättre kunna belysa renhållnings- och vatten<strong>för</strong>sörjningsstatusen<br />
i den medeltida <strong>stad</strong>en. Detta är endast ett<br />
urval av de många frågor som vi med arkeologins hjälp kan<br />
få mer konkreta svar på. Andra viktiga frågor är relationen<br />
mellan <strong>stad</strong> och land då det gäller husdjurshållning och frågan<br />
om <strong>stad</strong>ens beroende av omlandet.<br />
En central fråga är vilken påverkan städerna har haft på<br />
den omkringliggande bybebyggelsen. För <strong>Malmö</strong>s del vet<br />
vi att många borgare också ägde gårdar i olika byar. Det<br />
borde betyda att innovationer av olika slag kan ha haft en<br />
snabbare genomslagskraft på landsbygden. Frågor kring<br />
handel, marknader och hantverk är också viktiga när det<br />
gäller relationen mellan <strong>stad</strong> och land. Vilka restriktioner<br />
har man från <strong>stad</strong>en lagt på dessa <strong>för</strong>eteelser? För <strong>Malmö</strong>s<br />
del vet vi, genom olika historiska urkunder och brev, att<br />
<strong>stad</strong>ens makthavare månade om att hålla utländska köpmän<br />
borta från möjligheten att handla med bönder. I stället ville<br />
man stimulera de lokala köpmännen. För att få en tydligare<br />
bild av dessa <strong>för</strong>hållanden är det väsentligt att i ännu högre<br />
grad än tidigare kombinera det skriftliga källmaterialet<br />
med det arkeologiska.<br />
Karaktären på keramikmaterialet från byundersökningar<br />
kring <strong>Malmö</strong> visar på en dominans av vendiskt svartgods<br />
från sen vikingatid och tidig medeltid. Från 12-1300-talen<br />
<strong>för</strong>ekommer äldre rödgods men ej i någon större omfattning<br />
och stengodset är ännu mer sällsynt. Först från sent 1400tal<br />
blir keramik betydligt vanligare i bymiljöerna. Med tanke<br />
på <strong>Malmö</strong>s roll under Skånemarknaden kan det te sig<br />
märkligt att inte mer av Hansans överflöd gör sig märkbar<br />
i byarna. Möjligt är att det har sin orsak i de lagstiftningar<br />
som utfärdats under 13-1500-talen i <strong>Malmö</strong>. Genom olika<br />
handelslagsstiftningar har köpmännen i <strong>Malmö</strong> kunnat<br />
fungera som mellanhand mellan tyska köpmän och intressenter<br />
i <strong>stad</strong>en och dess omland. Handeln inom Hansan<br />
innebar <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong>s del att en stor mängd varor la<strong>stad</strong>es om<br />
i hamnen <strong>för</strong> vidare distrubition, en tidig form av frihamnssystem.<br />
Urkundernas olika påpekanden om handeln med<br />
bönderna visar också att <strong>stad</strong>en ogärna såg att detta <strong>för</strong>ekom<br />
utan <strong>stad</strong>en som mellanhand. Det är möjligt att alla dessa<br />
regler verkade hämmande på landsortsbefolkningen var<strong>för</strong><br />
endast mindre partier varor hamnade på den skånske bondens<br />
bord. Undantagen härrörde från den årligen hållna<br />
Skånemarknaden. 236<br />
Boplatsens inre struktur<br />
Huvudsyftet med temat boplatsens inre struktur är att söka<br />
sätt att bättre <strong>för</strong>stå olika anläggningar, strukturer och mer<br />
diffusa spår som kan finnas inom en boplats och att se dem<br />
som en helhet. Att ägna även de svårdefinierade lämningarna<br />
uppmärksamhet och utarbeta hypoteser och metoder <strong>för</strong><br />
att undersöka dem bör på sikt med<strong>för</strong>a att vi kan göra bättre<br />
prioriteringar utifrån mer preciserade frågeställningar.<br />
Metodfrågor rörande boplatsens inre struktur diskuteras<br />
också i kapitlet ”Matjorden som undersökningsobjekt och<br />
det dolda kulturlandskapet”.<br />
Vad är en boplats?<br />
Boplatsbegreppet är problematiskt. Beteckningen ”boplats”<br />
används på mycket olika sätt, om allt från flintavslag<br />
i matjorden eller en enstaka härd till bebyggelselämningar<br />
på en kulle eller en medeltida by. Vad menar vi med en boplats?<br />
Vad skiljer t.ex. en boplats från ett aktivitetsområde<br />
av annat slag? Under hur lång tid måste människor uppehålla<br />
sig på samma plats <strong>för</strong> att efterlämna spår som vi tolkar<br />
som boplatslämningar? Hur ska vi kunna avgränsa boplatser?<br />
Hur har boplatser sett ut under olika tider och i olika<br />
områden? Var<strong>för</strong> överges en boplats?<br />
Som arkeologer är vi vana vid att uppfatta boplatsen som<br />
synonym med ett system av stolphål, gropansamlingar, kulturlager<br />
och en större eller mindre mängd av mer eller mindre<br />
fragmentariska artefakter i matjorden. Även om vi är<br />
medvetna om att vi inte alltid känner till boplatsens begränsning<br />
kan, i våra analyser, boplatsen ofta bli synonym<br />
med den utgrävda ytan. Boplatsbegreppet speglar också vår<br />
uppfattning om hur en boplats bör se ut. För mesolitisk och<br />
tidigneolitisk tid accepterar vi kanske ett fåtal spridda gropar<br />
och diffusa färgningar med flintavslag som en boplatslämning,<br />
medan vi angående järnålder vanligen menar att<br />
det bör finnas spår efter åtminstone något långhus. Den<br />
medeltida byn är än lättare att avgränsa, med sin kyrka, sina<br />
gårdar, tofter och tomter. Från medeltiden finns också<br />
skriftliga källor i vilka individer som bott där nämns vid<br />
namn. Fynden är ofta lättare att identifiera eftersom de liknar<br />
historiskt kända <strong>för</strong>emål. På så sätt bryts den <strong>för</strong>historiska<br />
anonymiteten.<br />
Generellt kan sägas att vår uppfattning om vad en boplats<br />
är styrs av:<br />
– implicita uppfattningar av boplatser utgående från det<br />
rådande kunskapsläget<br />
– de lämningar och strukturer vi kan identifiera (t.ex.<br />
långhus, härdar och gropar) och de vi inte kan identifiera<br />
– det faktum att spår efter odlingsmark, betesmark etc.<br />
vanligen är bortodlade, dvs. att vi ofta inte känner till<br />
det större rumsliga sammanhang i vilket boplatser ingått
– våra uppfattningar om hemmet och dess gränser (huset<br />
och tomten)<br />
– det arkeologiska projektets gränser samt prioriteringarna<br />
inom detta<br />
Vad händer om vi definierar boplatsen som huset (husen)<br />
och ett större omkringliggande område, inklusive anslutande<br />
våtmark, åkrar, betes- och slåttermarker och vägar? Med<br />
ett sådant boplatsbegrepp blir våra frågeställningar och<br />
undersökningar annorlunda, jäm<strong>för</strong>t med om boplatsen<br />
endast definieras som hus och anslutande anläggningar (jfr<br />
fig. 4).<br />
Förutom de uppenbara rumsliga aspekterna, definieras<br />
boplatser också utifrån tidssammanhanget. Hur gammal är<br />
den? Hur länge har den utnyttjats? Många av de ytor som<br />
vi undersöker har lämningar från flera olika tidsperioder. En<br />
plats med återkommande bosättning blir intressant, inte<br />
bara <strong>för</strong> att det <strong>för</strong>ekommer spår från olika perioder, utan<br />
också <strong>för</strong> att samma plats blivit <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> upprepad aktivitet.<br />
Detta ger upphov till en rad frågor, eftersom lokaliseringen<br />
av en boplats bygger på en kombination av natur<strong>för</strong>utsättningar<br />
och kulturella <strong>för</strong>eställningar och val, som varierat<br />
över tid och rum.<br />
För att kunna använda boplatsbegreppet bör vi <strong>för</strong>stå det<br />
i vid mening som en plats i rummet där människor vistats<br />
under en tid eller vid upprepade tillfällen och ut<strong>för</strong>t vissa<br />
aktiviteter som kan betraktas som basala. Dessa kan vara<br />
kopplade till exempelvis sömn, födointag och skyddande<br />
strukturer. Boplatser har troligen som regel befolkats av<br />
gamla och unga, sjuka och friska, män, kvinnor och barn.<br />
Spåren efter dessa aktiviteter hjälper oss att identifiera en<br />
plats som just boplats. Aktiviteter kan knappast <strong>för</strong>stås eller<br />
ens urskiljas utan att man också har någon <strong>för</strong>eställning<br />
om meningen med dem. Detta hindrar dock inte att enskilda<br />
mänskliga handlingar kan ha haft flera slags betydelser,<br />
t.ex. maktstrategiska, kosmologiska och ekonomiska.<br />
Det bör framhållas att boplatser sannolikt alltid har ingått<br />
i större nätverk av aktiviteter, något som kan avspeglas<br />
i boplatsens inre struktur. De mesolitiska och tidigneolitiska<br />
boplatsernas funktioner var kanske uppdelade på flera<br />
platser i landskapet (stationer), som vi i bästa fall kan identifiera<br />
som separata ”boplatser”, medan exempelvis den<br />
medeltida byns funktioner i större utsträckning var samlade<br />
till bytomten. Vad finns innan<strong>för</strong> och vad finns utan<strong>för</strong><br />
det som vi uppfattar som ett boplatsområde? Frånvaron av<br />
spår efter vissa aktiviteter, som vi vanligen ser som knutna<br />
till boplatsen, kan bero på att dessa har <strong>för</strong>siggått någon<br />
annanstans. Gränsen mellan att studera boplatsens inre<br />
struktur och att bedriva en landskapsarkeologisk studie är<br />
sålunda inte given, utan beror på vilka frågor som är i fokus.<br />
Kunskapsläget rörande boplatsernas inre struktur har<br />
<strong>för</strong>bättrats betydligt under det senaste decenniet, då det<br />
gäller senneolitisk tid, bronsålder och järnålder. För dessa<br />
perioder kan där<strong>för</strong> mer preciserade frågeställningar nu formuleras,<br />
bl.a. avseende regional och lokal variation. Avseende<br />
tidig- och mellanneolitikum är våra kunskaper fortfarande<br />
mycket begränsade. Detta gäller <strong>för</strong> övrigt <strong>för</strong> hela Sydskandinavien.<br />
För dessa perioder återstår således omfattande<br />
grundforskning och inte minst metodutveckling med<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 65<br />
syfte att kunna kartlägga, <strong>för</strong>stå och tolka spåren på ett bättre<br />
sätt.<br />
Strukturer och funktioner<br />
Huslämningar från <strong>för</strong>historisk tid avspeglar <strong>för</strong>hållandevis<br />
tydligt lokala <strong>för</strong>utsättningar och behov i relation till utifrån<br />
kommande impulser. Den stora <strong>för</strong>delen med det intensivundersökta<br />
<strong>Malmö</strong>området är att huslämningarna är<br />
så många att man <strong>för</strong> vissa tidsperioder kan bedöma det<br />
generella mönstret, strukturen, och samtidigt få en bild av<br />
variationen. Här finns goda betingelser <strong>för</strong> att arbeta med<br />
ett synkront perspektiv på bebyggelsefrågor, men materialet<br />
är användbart även <strong>för</strong> studier av <strong>för</strong>ändring. Det är fullt<br />
möjligt att t.ex. beräkna bo<strong>stad</strong>sytor och deras variation<br />
både inom en boplats, mellan boplatser och över tid.<br />
Precis som all annan typologisk datering har också typologiska<br />
dateringar av hus sina fallgropar. Risken <strong>för</strong> cirkelresonemang<br />
är uppenbar om typologiska dateringar inte<br />
prövas. Det är inte ovanligt att hus, eller rättare sagt stolphålen,<br />
innehåller artefakter och makrofossil (t.ex. sädeskorn)<br />
som kan tolkas som grundläggningsoffer. Även om vi känner<br />
till denna sed och kan urskilja vissa mönster i den <strong>för</strong><br />
vissa perioder, fram<strong>för</strong> allt <strong>för</strong> senneolitisk tid och bronsålder,<br />
återstår många frågor kring urvalet av <strong>för</strong>emål och husoffrens<br />
variation i tid och rum. 237<br />
Ett problem som ständigt är aktuellt vid boplatsundersökningar<br />
är hur vi ska <strong>för</strong>stå relationerna mellan olika objekt<br />
inom boplatsen. Vad som ingår i en gårds- eller bebyggelseenhet<br />
under olika tider är långt ifrån klarlagt. I <strong>Malmö</strong>området<br />
har <strong>för</strong>utsättningarna <strong>för</strong>bättrats avsevärt i och<br />
med undersökningarna inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
För det <strong>för</strong>sta ger <strong>för</strong>ekomsten av flera boplatser med<br />
enheter avgränsade av hägnader ett bra analysunderlag <strong>för</strong><br />
bebyggelsen från äldre järnålder. För det andra har vissa<br />
boplatser undersökts grundligt inom ramen <strong>för</strong> det tvärvetenskapligt<br />
inriktade delprojektet ”Det funktionella landskapet”,<br />
vilket utgör en bra utgångspunkt <strong>för</strong> framtida<br />
forskning. Om vi kan se samband mellan hustyper, bebyggelsetyper<br />
och rumsliga mönster över tid så bör vi även<br />
kunna finna andra parametrar i husens närhet som kan tillskrivas<br />
hushållet och dess aktiviteter. Det är i detta sammanhang<br />
viktigt att notera att husen bör ses som delar av en<br />
helhet och inte som isolerade <strong>för</strong>ekomster.<br />
Att <strong>för</strong>söka identifiera enheter genom att aktivt söka<br />
efter hägnader eller andra typer av gränsmarkeringar som<br />
kan ha avgränsat bebyggelseenheterna är viktigt <strong>för</strong> att nå<br />
ökad kunskap om boplatsernas inre struktur och relationen<br />
till det som legat utan<strong>för</strong>. Hägnader kan också utgöras av<br />
fägator som leder ut mot utmarken. Vissa typer av anläggningar<br />
såsom brunnar och stora gropar har stundom varit<br />
inhägnade. Möjligheterna att finna gränsmarkeringar varierar<br />
dock med bevarings<strong>för</strong>hållandena. En metod som kan<br />
vara användbar i detta sammanhang är magnetisk prospektering,<br />
vilket innebär mätning av magnetfält och deras variation.<br />
Genom sådan prospektering av åkermark i Danmark<br />
har man kunnat urskilja enskilda gårdsenheter utifrån<br />
placeringen av järnframställningsugnar utan<strong>för</strong> och längs de<br />
hägnader som omgav husen. Detta är en icke destruktiv<br />
prospekteringsmetod som bör kunna användas vid framti-
66 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
da utredningar och <strong>för</strong>undersökningar. Samma metod har<br />
även visat sig användbar <strong>för</strong> kartering av härdområden,<br />
flintgruvor, teggränser och <strong>för</strong>ekomst av stora stenar, bl.a. i<br />
gravhögar. På så vis kan man skilja högtäckta dösar och<br />
gånggrifter från bronsåldershögar utan att behöva gräva i<br />
dem. 238 En annan icke destruktiv prospekteringsmetod är<br />
att använda georadar. Inom ramen <strong>för</strong> Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
har ett gravfält avgränsats med hjälp av denna metod. 239<br />
Frågor om olika anläggningars funktion är ständigt aktuella.<br />
Vi har långt ifrån <strong>för</strong>stått den stora variationen i anläggningstyper<br />
som utmärker boplatser från vissa perioder.<br />
Att söka kunskap om strukturer såsom härdar, kokgropar,<br />
ugnar, <strong>för</strong>varingsgropar, rostningsgropar och brunnar är<br />
aktuellt i detta sammanhang. För att utreda olika anläggningars<br />
funktion kan, <strong>för</strong>utom den arkeologiska undersökningen<br />
av deras storlek, form och fyllning, olika markkemiska<br />
analyser och makrofossilprovtagningar användas.<br />
Också frånvaron av vissa anläggningar under vissa perioder<br />
bör analyseras. Enstaka och gruppvis <strong>för</strong>ekommande stolphål<br />
utan skönjbar struktur är svåra att få grepp om, men kan<br />
analyseras mer ingående i relation till kända strukturer, men<br />
även genom 14 C-dateringar och etnografiska källor. 240<br />
En mycket vanlig och återkommande typ av boplatslämning<br />
är ”kokgroparna”. Dessa <strong>för</strong>ekommer emellertid<br />
också i större koncentrationer, ibland i närheten av gravar,<br />
och kopplas då till ritualer som ägt rum på avstånd från<br />
boplatserna. 241 Definitionen av kokgropar är problematisk,<br />
bl.a. i relation till härd och härdgrop, och kunskaperna om<br />
vad de egentligen har använts till är ofullständiga. Det är<br />
inte ovanligt att kokgropar innehåller stora mängder bearbetad<br />
sten, något som inte bara kan ses ur en funktionell<br />
aspekt utan också som relaterat till anläggningens, platsens<br />
och aktiviteternas kulturella och symboliska betydelse. 242<br />
Om man ser på kokgropen som ett led i en process kan<br />
man konkret formulera vilka behov och aktiviteter som varit<br />
involverade. Dessa är jakt eller utväljandet av något tamdjur<br />
<strong>för</strong> slakt samt slakten och styckningen, grävandet av<br />
gropen, steninsamling, vedinsamling, eldning, uppvärmning<br />
av sten, inslagning av köttet i löv och lera, nedläggande<br />
i gropen, stekning, upplockning och uppackning, konsumtionen<br />
samt avfallshantering och uppstädning på platsen.<br />
Både maten och ätandet har med sociala spelregler, status,<br />
genus och kosmologi att göra. Vem äter vad, när, hur,<br />
och var<strong>för</strong>? Kokgropen och härden kan ur detta perspektiv<br />
sägas utgöra sociala medlare mellan människor, <strong>för</strong>eställningar,<br />
tekniker och behov. Anläggningstypen som sådan,<br />
oavsett hur vi tolkar den, utgör inte ett isolerat fenomen på<br />
en plats, utan kan ses som en <strong>för</strong>eteelse som involverar idéer<br />
och kommunikation och som där<strong>för</strong> bör relateras till andra<br />
anläggningar. Lertäktsgropen bör på samma sätt tolkas i<br />
relation till huset, kokgropen, härden och brunnen. Fram<strong>för</strong><br />
allt kan här människan synliggöras som medlaren, utnyttjaren,<br />
skaparen och meningsgivaren åt dessa anläggningstyper.<br />
Här spelar också den ”tomma” ytan inom boplatsen<br />
en roll. Också den har varit en del av människors rum.<br />
Tidsperspektiv och individer<br />
Boplatsens inre struktur kan inte studeras och <strong>för</strong>stås utan<br />
hypoteser om vilka som bebott boplatsen och vilka relatio-<br />
nerna varit mellan dessa människor. Detsamma gäller husen.<br />
Problemet med arkeologiska analyser av hushåll är att<br />
de ofta blir statiska enheter – barnen växer inte upp, de<br />
vuxna blir inte gamla. Tidsdimensionen är viktig och därmed<br />
också dateringar av enskilda boplatsers ”livstid”. Eftersom<br />
vårt studium av <strong>för</strong>historien oftast är på en generell<br />
nivå, kommer också forntiden att befolkas av anonyma<br />
grupper och kollektiv. Hur finner vi individen? Genom att<br />
betrakta fynd och anläggningar ur ett individorienterat perspektiv<br />
kan också det specifika, och inte endast det generaliserande,<br />
få betydelse i tolkningen. Den konstigt huggna<br />
yxan eller det unika kärlet kan ses som resultat av den enskildes<br />
initiativ. Det som vi betraktar som dålig flintslagningsteknik<br />
och tekniskt enkel keramik kan vara resultatet<br />
av barns och lärlingars träning. 243<br />
Genusrelaterade aktiviteter (arbetsdelning efter kön),<br />
barns lek samt aktiviteter knutna till omhändertagande av<br />
barn kan tänkas reflekteras i husens struktur, boplatsens<br />
struktur och artefaktspridning. För att vi ska kunna arbeta<br />
med sådana frågor bör vi formulera hypoteser om vilka spår<br />
olika aktiviteter, grupper och individer kan ha efterlämnat.<br />
Det finns emellertid många fällor här. En del rör artefakttypologierna.<br />
Det visar sig ofta, främst då det gäller flintmaterial,<br />
att typologiska bestämningar inte samvarierar med<br />
artefakternas funktion, t.ex. har ”skrapor” visat sig ha använts<br />
som skärande redskap, och ”knivar” som skrapor. 244<br />
Då vissa artefakttyper ibland tillskrivs vissa genus, t.ex.<br />
skrapor – kvinnor och yxor – män, och spridningarna på<br />
boplatserna tolkas spegla en dualitet i genusrollerna, är det<br />
uppenbart att en användning av endast de typologiska bestämningarna<br />
kan resultera i felaktiga slutsatser. Detaljerade<br />
artefaktanalyser kan således vara avgörande <strong>för</strong> kunskapen<br />
om boplatsens inre struktur.<br />
Gården under medeltid och senare<br />
De enskilda gårdarnas utseende, planlösning och storlek ger<br />
viktig information om ekonomin. Vi vet att det under<br />
1200- och 1300-talet <strong>för</strong>ekom en avsevärd variation bland<br />
husens och gårdarnas planlösning. Långhus, som i enlighet<br />
med <strong>för</strong>historiska traditioner, var uppdelade i bo<strong>stad</strong>s- och<br />
stalldel, <strong>för</strong>ekom tillsammans med vinklade eller T-formade<br />
byggnader och gårdar med parallellt anlagda längor. Ett<br />
tidigt exempel på en gårdsenhet där eventuellt fyra längor<br />
samlats kring en gårdsplan finns från Ilstorp. Gårdsanläggningen<br />
är sannolikt tidigmedeltida. 245<br />
Genom medeltiden finns en generell tendens till en<br />
samling av gårdens byggnader i längor samt att husen alltoftare<br />
upp<strong>för</strong>s på syllsten istället <strong>för</strong> med jordgrävda stolpar<br />
som är ett mer resurskrävande byggnadssätt. Hållbarheten<br />
på jordgrävda stolpar är ca 30-50 år. Man bör dock vara uppmärksam<br />
på att hus upp<strong>för</strong>da med nedgrävda stolpar kan ha<br />
reparerats genom att en skadad del ersatts med syllsten. 246<br />
En källkritisk aspekt som rör hus upp<strong>för</strong>da på syllsten är att<br />
de kan vara arkeologiskt svårfångade då de lättare <strong>för</strong>störs av<br />
markingrepp.<br />
Generellt sett var byggnaderna relativt små under 1300talet.<br />
Reflekterar detta ett faktiskt <strong>för</strong>hållande eller har vi<br />
inte funnit alla typer av hus ännu? Om gårdarna var mindre<br />
under 1300-talet än exempelvis under 1700-talet innebär
det att stora <strong>för</strong>ändringar i drifts<strong>för</strong>hållandena ägt rum eller<br />
reflekterar detta att lagerhållning och distribution varit<br />
annorlunda? Hur nyttjades gårdens olika rum under medeltiden<br />
i jäm<strong>för</strong>else med efterkommande skeden? Var det<br />
frågan om en utveckling av gårdsenheterna där specifika<br />
funktioner inom gårdens hushåll tilldelades fler avgränsade<br />
utrymmen eller speglar detta enbart sociala <strong>för</strong>ändringar?<br />
Vilka byggnadsmaterial använde man sig av och var hämtade<br />
man detta? I hur stor utsträckning kunde man inom byns<br />
gränser vara själv<strong>för</strong>sörjande vad gällde byggnadsmaterial<br />
och vad var man tvungen att skaffa eller inhandla utifrån?<br />
I husen brukar eldstäder ofta kunna identifieras. Hur<br />
dessa varit inrättade under olika skeden har vi en viss kunskap<br />
om men vad betyder <strong>för</strong>ändringarna? Köket med eld<strong>stad</strong>en,<br />
som gav värme och ljus, var boningslängans centrala<br />
del där <strong>för</strong>utom matlagning även andra göromål efterlämnat<br />
spår. Maten och dess tillredning har naturligtvis haft en<br />
central betydelse i livet, då som nu. Vilka spår har vi från<br />
matberedning och hur <strong>för</strong>ändrar sig detta över tid? Har man<br />
i de äldsta faserna när eldstäderna i allmänhet var små tilllagat<br />
maten utomhus eller har man tillagat maten på ett<br />
annorlunda sätt än mot slutet av medeltiden då det finns<br />
stora kökskomplex? Speglar detta <strong>för</strong>ändringar i odlingsstruktur<br />
och därmed matvanor. Hur har tillgången på<br />
bränsle påverkat eld<strong>stad</strong>ens uppbyggnad?<br />
Resterna efter slakt och måltider har deponerats någonstans.<br />
Vad kan dessa deponeringars placering säga oss om<br />
normer <strong>för</strong> rent och orent? Detta kan sin tur leda vidare till<br />
frågor om befolkningens fysiska och sociala status. Matjordsarkeologi<br />
och markkemiska analyser kan användas <strong>för</strong> att<br />
söka funktionsområden inom gårdsenheten. Metoderna tillsammans<br />
kan ge antydningar om hur gårdsplatsen utnyttjats<br />
och var man <strong>för</strong>lagt olika hantverk och andra aktiviteter<br />
som hört till gårdens produktion och organisation.<br />
Analyser av gropar och gropsystem<br />
För att <strong>för</strong>stå varifrån fynd i gropar och gropsystem härrör<br />
och <strong>för</strong> att avgöra om de är primära eller sekundära bör vi på<br />
olika sätt studera igenfyllnadsprocesserna De kan studeras<br />
genom stratigrafisk analys, analys av artefaktsammansättning,<br />
gropmorfologi, matjordsarkeologi och markkemi<br />
samt kemisk klassificering. Matjordsarkeologiska insatser<br />
har visat sig kunna ge värdefulla upplysningar om gropars<br />
igenfyllnad och deras relativa kronologi. Genom att studera<br />
fyndsammansättningen i matjorden och jäm<strong>för</strong>a den med<br />
anläggningarnas fyndsammansättning (eller med vissa lager<br />
i anläggningarna) så kan man dra slutsatser om i vilken utsträckning<br />
fynden i anläggningen (lagret) utgörs av <strong>för</strong>emål<br />
som har hamnat där genom att omgivande lager har eroderat<br />
ned i gropen, eller om man medvetet har fyllt igen anläggningen<br />
med annat material. På liknande sätt går det att<br />
resonera kring relativ kronologi, genom att anläggningar<br />
som innehåller färre fynd än matjorden kan vara äldre än den<br />
tid då matjordens fyndsammansättning tillkom. 247<br />
För att nå kunskap om igenfyllningsprocesser och gropfyllningars<br />
sammansättning kan markkemi och kemisk<br />
klassificering användas. Anläggningar som enligt traditionella<br />
tolkningsmetoder, så som morfologi och fyndsammansättning,<br />
<strong>för</strong>efaller vara likartade kan vid en kemisk klassi-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 67<br />
ficering visa sig vara mycket olika varandra. Den lagerbildning<br />
som vi kan urskilja vid utgrävningen kan vid en kemisk<br />
klassificering visa sig vara mer komplex än vad vi kan<br />
se med blotta ögat. 248 Liksom vid matjordsarkeologiska<br />
undersökningar kan man använda resultaten från markkemiska<br />
ytkarteringar och jäm<strong>för</strong>a dessa med motsvarande<br />
resultat i fyllningar och därigenom få underlag <strong>för</strong> diskussion<br />
kring igenfyllnadsprocesser.<br />
Sammansättningen av makrofossil kan också bidra med<br />
information som kan hjälpa till vid tolkningen av fyllningar.<br />
Inom Öresunds<strong>för</strong>bindelsen framkom en och samma<br />
unika artsammansättning i stolphålen till ett långhus och i<br />
ett specifikt lager i en grop i närheten. Det intressanta med<br />
resultatet är att gropen inte låg i husets omedelbara närhet<br />
och inte var den grop, med samtidig datering, som låg närmast<br />
huset. Det finns emellertid även exempel på att närliggande<br />
gropar, genom makrofossil, har kunnat kopplas till<br />
ett hus. 249 Ett sådant resultat kan med <strong>för</strong>del användas i<br />
såväl diskussioner kring anläggningars igenfyllnadsprocesser<br />
som i resonemang kring komplexiteten i boplatsers inre<br />
struktur.<br />
Avfall och avfallshantering<br />
En fråga som har med boplatsens inre struktur att göra är<br />
vad som kan ha karaktäriserats som avfall under olika tider<br />
och hur det har behandlats. Enligt Nationalencyklopedin så är<br />
avfall: ”allehanda rester som saknar bruksvärde”. 250 Denna<br />
definition torde fungera oavsett vilka material och perioder<br />
vi studerar, däremot så kommer det som ansetts sakna<br />
bruksvärde att variera. Det sägs vidare att ”en motpol till<br />
avfall utgör resurser, som betecknar som något som bedöms<br />
kunna nyttjas. Vad som är en resurs och vad som är avfall<br />
beror bl.a. på var det påträffas och vem som gör bedömningen”.<br />
Som exempel kan nämnas att keramikskärvor ibland<br />
har återanvänts på olika sätt. Det kan röra sig om att de<br />
malts ned till chamotte, att de använts som spelbrickor,<br />
sländtrissor, spadar, amuletter, skinnskrapor eller som redskap<br />
vid keramikdrejning. 251 Som påtalat av Welinder är<br />
det väsentligt att skilja mellan det som människor i det <strong>för</strong>flutna<br />
uppfattade som avfall och det som vi idag uppfattar<br />
som avfall. Han menar att det mesta av det vi påträffar på<br />
boplatser är avfall och tar bl.a. spikarna i en sedan länge<br />
bortruttnad kolarkoja som exempel. 252 I det fallet går det<br />
att visa att hela kojan har övergivits, inklusive spikarna, dvs.<br />
samtliga <strong>för</strong>emål har kommit att sakna bruksvärde. Men<br />
hur vet vi att motsvarande lämningar från <strong>för</strong>historiska boplatser<br />
finns där <strong>för</strong> att man har bedömt att de saknat bruksvärde?<br />
Ett hus kan ha brunnit eller övergivits av andra skäl<br />
på ett sätt som omöjliggjorde ett tillvaratagande av kvarlämnade<br />
<strong>för</strong>emål. Faktum är att den ovanstående definitionen<br />
av avfall är problematisk i ett arkeologiskt sammanhang<br />
eftersom det mycket väl kan vara så att just avfall har<br />
haft ett bruksvärde, t.ex. genom att man dragit nytta av<br />
näringsämnen på äldre boplatsytor genom att odla upp<br />
dem. Detta innebär att avfallet under en senare tidsperiod<br />
har (åter)givits ett bruksvärde.<br />
Avfallet är viktigt <strong>för</strong> att <strong>för</strong>stå olika <strong>för</strong>historiska aktiviteter<br />
och <strong>för</strong>hållanden. Genom att studera det som har<br />
bedömts sakna bruksvärde får man indirekt en uppfattning
68 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
om vad som har utgjort resurser. Det är oftast genom avfallet<br />
som vi kan studera litisk produktion. De tillverkade <strong>för</strong>emålen<br />
har avlägsnats och kvar finns avslag och splitter<br />
som vi kan tolka i termer av produktion. Bland avfallet finner<br />
vi också resterna av vardaglig brukskeramik och analys<br />
av matskorpor kan ge information om vad man tillagat. Det<br />
är mycket sällan vi direkt kan studera vad man har ätit, men<br />
genom avfallet får vi en indirekt vittnesbörd om vilka djur<br />
och växter man har unyttjat.<br />
Genom att analysera fynd i kulturlager och underliggande<br />
gropar kan man erhålla kunskap om de handlingar<br />
som involverat avfall under olika tider. Vid en jäm<strong>för</strong>else<br />
mellan fynden i gropar och kulturlager på en tidigneolitisk<br />
boplats i Södra Sallerup framkom tydliga skillnader mellan<br />
dessa två fyndsammanhang. I gropar påträffades en betydligt<br />
större andel redskap och avslagen var i genomsnitt större<br />
än i kulturlagret. 253 En liknande analys av fyndmaterial<br />
från yngre bronsålder i Oxieområdet visade också på tydliga<br />
skillnader, men här visade det sig att kulturlagret innehöll<br />
mer redskap och brukade avslag än groparna. 254<br />
Det finns många andra belägg <strong>för</strong> att man under yngre<br />
bronsålder utnyttjade olika typer av gropar <strong>för</strong> deponering<br />
av avfall. Speglar detta en <strong>för</strong>ändrad attityd till avfall i relation<br />
till <strong>för</strong>egående perioder, från vilka det inte alls finns<br />
samma mängd av avfallsfyllda gropar, eller är det en effekt<br />
av att en ökad användning av lera har efterlämnat ändamålsenliga<br />
gropar, i vilka man slängt avfallet? Hur har man<br />
<strong>för</strong>farit med avfallet under de perioder från vilka vi inte<br />
påträffar gropar i samma omfattning? Om man har gjort sig<br />
av med avfallet genom att slänga det på markytan, vare sig<br />
det har skett på speciella ställen eller bara allmänt utspritt,<br />
så återfinner vi det som har bevarats i kulturlagren eller i<br />
matjorden. Under tidernas lopp har man således <strong>för</strong>farit på<br />
olika sätt med avfall.<br />
En fråga vi kan ställa oss är om olika sorters avfall deponerades<br />
fram<strong>för</strong> respektive bakom ett långhus? Frågan <strong>för</strong>utsätter<br />
en analys av rummet i relation till vad människor<br />
då har sett som ”fram<strong>för</strong>” och ”bakom”. Markkemiska karteringar<br />
kan hjälpa oss <strong>för</strong>stå utnyttjandet av och rörelser<br />
inom boplatsytor. Ytor som saknar nedgrävningar eller fynd<br />
i matjorden kan visa sig ha höga fosfatvärden och kan i själva<br />
verket ha varit platser <strong>för</strong> många olika aktiviteter. Kanske<br />
kan just stigar och vägar avslöjas genom denna typ av<br />
undersökningar, t.ex. genom markkemiska och mikromorfologiska<br />
analyser.<br />
Är allt ”avfall” avfall?<br />
Den i rapporter och anläggningsbeskrivningar vanliga tolkningen<br />
”avfallsgrop” har blivit en ”slasktratt” i dubbel bemärkelse.<br />
Vi bör inledningsvis skilja på nedgrävningen och<br />
dess fyllning. Nedgrävningen kan primärt ha varit en lertäkt<br />
som senare har fyllts med avfall och blivit en avfallsgrop.<br />
Hur vet vi att något är avfall och inte en avsiktlig<br />
deponering av annat slag? Det är viktigt att man vid analysen<br />
tar hänsyn till hela fyndmaterialet, inklusive makrofossil<br />
och ben, och inte låter tolkningen vila på enstaka artefaktkategorier.<br />
Mer genomtänkta studier av ”avfallsgropar” och fyndsammanhang<br />
<strong>för</strong> artefakter som traditionellt klassificeras<br />
som avfall kan ge nya tolkningsmöjligheter. Till exempel<br />
<strong>för</strong>efaller det som att det inom gropkeramisk kultur fanns<br />
en tradition att bara deponera kärlbottnar i gravar, vilket<br />
ger en antydan om <strong>för</strong>eställningar kring keramik som inte<br />
bara omfattade hela kärl. 255 Detta får konsekvenser <strong>för</strong> hur<br />
vi uppfattar kärlbottnar också i ett boplatssammanhang.<br />
Vid undersökningen av en palissadinhägnad i Dösjebro i<br />
Skåne påträffades i samband med undersökningarna <strong>för</strong><br />
Västkustbanan avslag från yxproduktion. Avslagen framkom<br />
på ett sådant sätt att de kunde tolkas som deponerade<br />
vid palissadens anläggande. 256 Dessa två exempel visar hur<br />
fynd som i en annan kontext hade klassats som avfall, kan<br />
tolkas som avsiktligt deponerade.<br />
Kontinuitet och diskontinuitet i<br />
plats och betydelse<br />
Som tidigare nämnts utmärks det sydvästskånska fullåkerslandskapet<br />
av en riklig <strong>för</strong>ekomst av kronologiskt komplexa<br />
platser. Det är inte ovanligt att flera <strong>för</strong>historiska perioder,<br />
omfattande flera tusen år, finns representerade genom fynd<br />
och anläggningar inom relativt begränsade områden. Både<br />
boplatslämningar och gravar, och andra lämningar av rituell<br />
art, från flera tidsperioder, kan <strong>för</strong>ekomma tillsammans.<br />
257 Sådana platser är en utmaning på många sätt. Det<br />
faktum att människor har vistats på en plats upprepade perioder<br />
under kanske tusentals år har också resulterat i att<br />
senare aktiviteter på olika sätt har påverkat äldre lämningar.<br />
Förutom att man kan ha odlat upp äldre boplatsytor och<br />
därmed bidragit till deras nedbrytning, så kan man ha återanvänt<br />
sten och flinta, vilket kan ha resulterat i material<br />
som är blandade avseende teknologi, typologi och funktion.<br />
258 Det finns emellertid även exempel på att senare<br />
aktiviteter medverkat till att äldre lämningar skyddats och<br />
bevarats, t.ex. under gravhögar. 259<br />
Det ska i detta sammanhang poängteras att även platser<br />
som inte är kronologiskt komplexa är viktiga att undersöka.<br />
Kronologiskt ”rena” platser och ”tomma” ytor, alltså<br />
områden utan synliga kulturlager och nedgrävningar, har en<br />
del <strong>för</strong>delar som de kronologiskt komplexa platserna inte<br />
har. De är lämpliga <strong>för</strong> bl.a. markkemiska karteringar och<br />
matjordsarkeologi och kan därigenom ge kunskaper om<br />
landskapsutnyttjande och platsanvändning. 260<br />
En <strong>för</strong>utsättning <strong>för</strong> studiet av kontinuitet och diskontinuitet<br />
på kronologiskt komplexa platser är att både horisontalstratigrafi<br />
och vertikal stratigrafi klarläggs och att<br />
anläggningar dateras i en sådan utsträckning att man kan<br />
dra kvalificerade slutsatser. Det är viktigt att <strong>för</strong>söka fastställa<br />
kronologisk komplexitet på en plats så tidigt som<br />
möjligt i ett undersökningsskede så att frågor kring kontinuitet<br />
och diskontinuitet kan formuleras i undersökningsplanen<br />
in<strong>för</strong> en slutundersökning. Detta är emellertid ett<br />
problem, eftersom det kan vara svårt att bedöma rumsliga<br />
och kronologiska sammanhang och erhålla fullgoda dateringsunderlag<br />
vid en <strong>för</strong>undersökning eller i ett tidigt <strong>stad</strong>ium<br />
av en slutundersökning.<br />
Varje undersökningsyta bör relateras till ett större rumsligt<br />
sammanhang så att tänkbara kommunikationsleder och<br />
andra mer övergripande rumsliga strukturer kan tas med i
eräkningen när undersökningen planeras. Dessa större<br />
sammanhang är högst relevanta <strong>för</strong> frågor om kontinuitet<br />
och diskontinuitet i användningen av platser, speciellt som<br />
det finns mycket som tyder på att vissa kommunikationsleder<br />
har använts under mycket lång tid.<br />
Några frågor rörande kronologiskt komplexa platser<br />
som har blivit aktuella under senare år är om, och hur, människor<br />
under olika tider avsiktligt utnyttjat äldre lämningar<br />
på en plats samt vilka metoder vi har <strong>för</strong> att belägga detta.<br />
Det kan t.ex. handla om avsiktlig uppodling av äldre<br />
boplatsytor <strong>för</strong> att erhålla bättre skördar. 261 Sådana ytor torde<br />
ha varit urskiljbara genom vegetationen eller i landskapets<br />
morfologi. Det kan också röra sig om att man avsiktligt<br />
använt äldre boplatser och gravkonstruktioner med syfte<br />
att ideologiskt anknyta till en plats och hävda rätt till<br />
jorden. Det är även väl känt att man avsiktligt <strong>för</strong>stört äldre<br />
konstruktioner i samband med ideologiska omvälvningar,<br />
så som t.ex. i samband med kristendomens in<strong>för</strong>ande. 262<br />
Kan vi utveckla metoder <strong>för</strong> att skilja mellan användning<br />
och <strong>för</strong>störelse som varit ideologiskt och symboliskt betingad<br />
och sådan som inte har varit det? Det krävs <strong>för</strong>st och<br />
främst att man vid undersökningen är medveten om att det<br />
<strong>för</strong>ekommer flera perioder på en plats och att man är observant<br />
på avbrott i stratigrafier, spår efter sten<strong>för</strong>flyttning<br />
mm. Det är emellertid inte bara ett metodiskt problem,<br />
eftersom vi inte automatiskt kan <strong>för</strong>stå betydelser även om<br />
vi kan fastställa avsiktlighet i handling. Att <strong>för</strong>söka nå betydelsen<br />
är således ett tolkningsproblem och tolkningen bör<br />
utgå från generella kunskaper om människan och samhället<br />
och vad vi vet om den aktuella tiden.<br />
Roymans studie från Nederländerna är intressant i detta<br />
sammanhang bl.a. <strong>för</strong> att han ser bevarings<strong>för</strong>hållanden <strong>för</strong><br />
gravhögar från bronsåldern som ett resultat av olika <strong>för</strong>hållningssätt<br />
till dessa monument efter kristnandet. 263 Det var<br />
<strong>för</strong>st under högmedeltid, menar han, som hedniska gravar<br />
belägna på inmarken demoniserades och <strong>för</strong>stördes avsiktligt.<br />
Orsaken ska ha varit att man inte kunde tillåta ”djävulens<br />
boningar” (gravhögar) på inmarken. Hedniska gravar<br />
på utmarken fick däremot ligga ostörda i större utsträckning<br />
eftersom detta område sågs som just hemvist <strong>för</strong> farliga gestalter<br />
så som djävulen, häxor eller dvärgar. Angående den<br />
sydskandinaviska fullåkersbygden kan vi fråga oss i vilken<br />
utsträckning de mönster som vi kan urskilja i gravhögarnas<br />
utbredning är resultatet av att de bevarats bäst i gränsområden<br />
och längs vägar medan de odlats bort i större utsträckning<br />
på andra platser, t.ex. invid gårdarna. 264 Dessa frågor<br />
kan endast lösas genom medvetet sökande efter högrester<br />
även i lägen som inte anses typiska. Vi bör då också klargöra<br />
vad som kan ha varit inmarker respektive utmarker.<br />
I det följande diskuteras <strong>för</strong>st det allmänna kunskapsläget<br />
om kontinuitet och diskontinuitet avseende boplatslokalisering<br />
i <strong>Malmö</strong>området. Nästa avsnitt tar upp centralplatser<br />
och möjliga indikationer <strong>för</strong> sådana även under yngre<br />
bronsålder och äldre järnålder. Därefter presenteras Bunkeflo-Hyllieområdet,<br />
ett exempel på ett område med kronologisk<br />
komplexitet, fr.a. rörande neolitisk tid. Lämningar av<br />
rituell karaktär påträffades där i samband med projektet<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen och under kommande år kommer<br />
området att undersökas vidare i samband med Citytunnel-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 69<br />
projektet. Sist i kapitlet diskuteras kort övergången mellan<br />
hedendom och kristendom med fokus på kontinuitet och<br />
diskontinuitet i kulten.<br />
Boplatser<br />
Följande periodövergångar ses numera vanligen som de<br />
mest uttalade <strong>för</strong>ändringsperioderna i Sydskandinavien:<br />
– senmesolitikum och tidigneolitikum<br />
– MN A och MN B<br />
– äldre och yngre bronsålder<br />
– äldre och yngre järnålder (folkvandringstid)<br />
– vikingatid och medeltid<br />
Övergångarna definieras av olika typer av <strong>för</strong>ändringar, som<br />
hän<strong>för</strong> sig till bl.a. näringsfång, gravskick, jordbruksteknik,<br />
politiska händelser och religionsskifte. Frågan är vilka <strong>för</strong>ändringar<br />
i ekonomiska, sociopolitiska och religiösa sfärer<br />
som kan ha inneburit diskontinuitet i platsanvändningen?<br />
Förändring inom ett området i samhället måste inte sammanfalla<br />
med andra brott och skiften. Vilka orsaker kan finnas<br />
till att man överger en plats där man bott och/eller begravt<br />
under lång tid? Under vilka tider kan vi tänka oss att<br />
radikala mentalitets<strong>för</strong>ändringar avspeglats i diskontinuitet<br />
i bruket av olika platser i sydvästra Skåne?<br />
I samband med undersökningarna inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
delades <strong>Malmö</strong>området in i fyra topografiska<br />
zoner: kusten, det kustnära inlandet, backlandskapet<br />
och området kring Sege å. 265 Förutsättningarna <strong>för</strong> olika<br />
näringsfång i dessa zoner har varierat över tid. Även om<br />
kunskapsläget är gott avseende vissa perioder och områden<br />
är det problematiskt att tolka bebyggelseutvecklingen i<br />
<strong>Malmö</strong>området som helhet eftersom de arkeologiska undersökningarna<br />
har varit ojämnt <strong>för</strong>delade i de olika zonerna.<br />
Det är även så att olika <strong>för</strong>eteelser har undersökts olika<br />
mycket i olika zoner. När man jäm<strong>för</strong> platser med varandra<br />
eller lämningar inom en och samma plats så använder man<br />
det källmaterial som finns att tillgå. Det betyder att när vi<br />
<strong>för</strong>söker skapa oss helhetsbilder så jäm<strong>för</strong>s ofta mycket olika<br />
<strong>för</strong>eteelser, t.ex. grop<strong>för</strong>ekomst, långhus, kulturlager,<br />
gravar, typologiskt definierade artefakter och 14 C-dateringar.<br />
Sådana jäm<strong>för</strong>elser är oundvikliga inom arkeologin på<br />
grund av källmaterialets variation, men det är viktigt att<br />
vara medveten om att olika källmaterial kan spegla olika<br />
<strong>för</strong>eteelser och s.a.s. skapa olika perioder. Det är där<strong>för</strong> angeläget<br />
att, bl.a. med hjälp av olika tidslinjer, markanvändningsdiagram<br />
och tidsgeografiska modeller, <strong>för</strong>söka se vilka<br />
kontinuiteter och brott som <strong>för</strong>ekommer i olika regioner<br />
och på specifika platser, beroende på vilka fenomen som studeras<br />
(jfr. fig. 7 & 8).<br />
Paleolitikum och mesolitikum. Under senare tid har få undersökningar<br />
av paleolitiska och tidigmesolitiska lämningar<br />
gjorts inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s ansvarsområde. Det har<br />
visat sig att den paleolitiska lokalen vid Segebro, som undersöktes<br />
<strong>för</strong>sta gången på 1960-talet, och som länge framstod<br />
som unik, inte är den enda längs Sege å. Detta är av vikt<br />
att notera vid eventuella <strong>för</strong>nyade exploateringar i området.<br />
266
70 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
En del kända mesolitiska lokaler har undersökts i <strong>Malmö</strong>området.<br />
267 I samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
gjordes en del marinarkeologiska undersökningar vid<br />
Lernacken, men dessa gav inte några nya resultat. 268 Övergången<br />
mellan den sena erteböllekulturen och den äldsta<br />
trattbägarkulturen kan inte sägas markeras av ett kontinuitetsbrott<br />
vid kusten. I Järavallen påträffades en lokalt<br />
tillverkad skolästkil in situ samt erteböllekeramik och trattbägarkeramik<br />
(Oxiegruppen) i samma lager. 269 Det <strong>för</strong>efaller<br />
emellertid som att inslagen av erteböllekultur är<br />
mycket sparsamma i inlandet. Ett intressant undantag är<br />
emellertid en grop i Kristineberg i Oxie, med fynd av både<br />
trattbägarkeramik och en skärva tillverkad i grov N-teknik,<br />
vilket anses utgöra en teknisk mellanform mellan erteböllekeramiken<br />
och trattbägarkeramiken. Gropen har daterats<br />
till LuA-4538: 5320±120 BP, vilket kalibrerat motsvarar 1<br />
sigma 4327-3985 BC, alltså just övergången mellan de<br />
båda perioderna. 270<br />
Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s ansvarsområde finns numera<br />
några av det skånska inlandets mesolitiska lokaler. Det<br />
gäller exempelvis de kända boplatserna kring sjöarna<br />
Yddingen, Björkesåkrasjön och Krageholmssjön. 271 För<br />
närvarande finns inga planer på exploatering i detta område.<br />
Tidigneolitikum I – mellanneolitikum A. I <strong>Malmö</strong>området är<br />
lämningar efter stolpburna hus från TN och MN A få och<br />
de flesta är diffusa till sin karaktär, jäm<strong>för</strong>t med de från senare<br />
perioder. Frågan är om detta beror på att de äldre husen<br />
haft en annan karaktär, på att spåren <strong>för</strong>störts genom<br />
senare tiders aktiviteter eller kanske på att mer manifesta<br />
hus <strong>för</strong>ekommit i områden och lägen som ännu inte undersökts.<br />
Under senare år har spår efter mesulahus, hyddor och<br />
andra mer svårtolkade husformer från TN och MN A inom<br />
stora boplatsytor om ca 60 000 kvm påträffats längre norrut<br />
i Skåne. 272 Det är således angeläget att utreda vad de regionala<br />
skillnaderna i källmaterialet kan tänkas bero på. Det<br />
bör noteras att flera av de större undersökningarna av tidigneolitiska<br />
boplatser i <strong>Malmö</strong>området, t.ex. i Oxie, gjordes<br />
under en tid då sökandet efter långhus och stolphål ännu<br />
inte gjordes rutinmässigt. Förnyade analyser av dessa material<br />
skulle kanske kunna ge svar på en del av dessa frågor.<br />
I vissa områden i sydvästra Skåne finns det tecken på<br />
diskontinuitet i lokaliseringen av både boplatser och gravmonument<br />
mellan TN I och TN II och även mellan TN II<br />
och MN AI. 273 Inom vissa delar av sydvästra Skåne <strong>för</strong>sköts<br />
bosättningarna mot kustnära lerjordar under MN A, samtidigt<br />
som de blev mer stationära, större och territoriellt mer<br />
reglerade. Också offerplatserna <strong>för</strong>efaller att ha ändrat karaktär<br />
och blivit mer permanenta. I andra områden verkar<br />
det emellertid som att samma platser i kustnära läge använts,<br />
kanske säsongvis, under hela perioden mellan TN I<br />
och MN A. Gravmonument i form av dösar och gånggrifter<br />
upp<strong>för</strong>des under MN A och omfattande offernedläggelser<br />
ägde även rum i anslutning till dessa monument. Sarupanläggningar<br />
med diken och palissader började konstrueras<br />
omkring 3400 BC i norra Europa, under TN II. De äldsta<br />
palissadanläggningarna byggdes vid övergången mellan<br />
TN II och MN A, men även under MN B. 274 I vissa områ-<br />
den finns det indikationer på diskontinuitet i platsanvändning<br />
mellan tidig och sen MN A, men det är oklart om<br />
detta är ett generellt mönster. Det är möjligt att den lokala<br />
variationen varit större än vad som vanligen antas.<br />
Mellanneolitikum A – B. När det gäller övergången mellan<br />
MN A och MN B är läget sådant att MN B endast visar sig<br />
genom fynd av enstaka gravar och palissadanläggningar,<br />
medan boplatserna lyser med sin frånvaro. Det har ansetts<br />
att tidiga MN B-dateringar i Skåne generellt påträffas i<br />
backlandskapet, medan den senare fasen påträffas närmare<br />
kusten. 275 Utifrån undersökningarna <strong>för</strong> Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
<strong>för</strong>efaller det emellertid som att kustområdet har<br />
använts <strong>för</strong> olika aktiviteter under hela perioden mellan<br />
MN B t.o.m. äldre bronsålder. 276 Det råder stora oklarheter<br />
kring vad MN B egentligen representerar. Vid undersökningar<br />
av Elinelund 2B inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
påträffades en boplats med bl.a. en hägnad och tre mesulahus,<br />
sannolikt motsvarande tre faser, som genom flera<br />
14 C-analyser daterats till MN B–SN. 277 Det kan således tänkas<br />
att hus från MN B ”gömmer sig” i de senneolitiska<br />
materialen och att MN B-gravarna representerar ett speciellt<br />
skikt i samhället snarare än en kulturfas. För att kunna<br />
reda ut dessa problem bör hus- och boplatskronologin <strong>för</strong> de<br />
aktuella tidsperioderna undersökas mer ingående.<br />
Fynd från gropkeramisk kultur har i <strong>Malmö</strong>området<br />
främst påträffats i form av lösfynd kring Järavallen och vid<br />
kusten. Det finns ett större fyndmaterial från en boplats i<br />
nuvarande Pildammsparken. I detta sammanhang kan också<br />
nämnas det stora antalet ämnen till tjocknackiga yxor<br />
(mer än 500) som påträffats i Sibbarp. 278 Under senare år har<br />
det <strong>för</strong>ekommit indikationer på gropkeramisk kultur i<br />
flintmaterial från utredningar in<strong>för</strong> Citytunneln. Det återstår<br />
att undersöka vad detta representerar.<br />
Senneolitikum – äldre bronsålder. I vissa områden <strong>för</strong>efaller<br />
senneolitisk tid och äldre bronsålder att ha varit perioder av<br />
kontinuitet avseende boplatsernas lokalisering, medan husen<br />
<strong>för</strong>ändras under <strong>för</strong>sta halvan av äldre bronsålder, vid<br />
övergången mellan period I och II. Ibland påträffas både<br />
två- och treskeppiga hus på samma boplatsyta. I andra områden<br />
är det mera sällan som en senneolitisk bosättning fortsätter<br />
in i äldre bronsålder på en och samma plats. De källkritiska<br />
problemen angående dateringen av dessa boplatser<br />
är emellertid långt ifrån utredda. 279 I vissa områden har det<br />
funnits platser med trolig bebyggelsekontinuitet från MN<br />
B till SN, medan det på andra ställen snarare verkar ha funnits<br />
en bebyggelsekontinuitet mellan SN och äldre bronsålder.<br />
Intressant nog kan vi ana att även gravarna från SN<br />
grupperar sig på ett liknande sätt. En del av dessa gravar (de<br />
tidiga?) anlades i närheten av MN B-gravar. Förekomsten av<br />
gravar från SN-äldre bronsålder innan<strong>för</strong> palissaden i Bunkeflo,<br />
och minst en SN-grav strax utan<strong>för</strong>, är också ett tecken<br />
på platskontinuitet mellan MN B och SN. Andra gravar<br />
under SN (de senare?) anlades på andra platser i landskapet,<br />
i närheten av de kommunikationsleder som troligen etablerades<br />
under denna tid och som kom att permanentas som<br />
”väg-och-hög-stråk” under bronsåldern. 280
Äldre – yngre bronsålder. Generellt kännetecknas övergången<br />
mellan äldre och yngre bronsålder av <strong>för</strong>ändringar i bl.a.<br />
gravskick, jordbruksteknik och eventuellt i etableringen av<br />
gödslade permanenta åkrar. Sett ur ett boplatsperspektiv är<br />
det dock inte lika självklart att dessa <strong>för</strong>ändringar skett just<br />
då. I <strong>Malmö</strong>området <strong>för</strong>efaller flera <strong>för</strong>ändringar istället att<br />
ha ägt rum vid övergången mellan de typologiska keramikfaserna<br />
A- och B-fas, sannolikt omkring period V.<br />
Yngre bronsålder och äldre järnålder. Under sen bronsålder<br />
och tidig <strong>för</strong>romersk järnålder kan vi i vissa områden ana en<br />
expansion och det är inte ovanligt att påträffa rester efter<br />
bebyggelse från båda dessa perioder inom en och samma<br />
lokal. I andra områden är läget emellertid mera oklart.<br />
Skillnaden mellan bebyggelsen under <strong>för</strong>ra delen av <strong>för</strong>romersk<br />
järnålder och senare delen av <strong>för</strong>romersk järnålder–<br />
äldre romersk järnålder kan, med nuvarande kunskapsläge,<br />
bäst <strong>för</strong>klaras som en form av skifte, <strong>för</strong>slagsvis <strong>för</strong>knippat<br />
med <strong>för</strong>ändring av odlings- och betesmarker. Gamla boplatser<br />
överges och nya etableras. Kustzonen överges och bebyggelsen<br />
<strong>för</strong>tätas i det kustnära inlandet. Husen <strong>för</strong>ändras och<br />
de ingärdas nu med så kraftiga staket att spåren bevarats,<br />
m.a.o. så kraftiga att grävda stolphål behövs. Det skall samtidigt<br />
noteras att husen kan vara belägna så långt ifrån varandra<br />
att man inte direkt uppfattar dem som en bybildning.<br />
Vid undersökningarna inom projektet Fosie IV tolkades<br />
emellertid den täta bebyggelsen under äldre romersk järnålder<br />
som en tidig bybildning och i Lockarpsområdet har<br />
man nyligen påträffat så stora koncentrationer av hus från<br />
sen <strong>för</strong>romersk järnålder och äldre romersk järnålder att<br />
man också där kan tala om byar. 281 Att en stor koncentration<br />
av hus uppfattas som en bybildning är inte så konstigt.<br />
Det är däremot svårare att ta ställning till de byggnader som<br />
ligger mer solitärt, till deras relation inbördes och till de<br />
större koncentrationerna.<br />
Att bebyggelsen ligger på olika platser vid olika tider<br />
har ofta tolkats som tecken på så kallad ”vandrande byar”,<br />
en form av regelbunden omlokalisering av enheter där bebyggelsen,<br />
enligt denna tolkning, stabiliserades <strong>för</strong>st i<br />
övergången mellan vikingatid och medeltid. Om man flyttar<br />
sin boplats finns ett incitament att <strong>för</strong>ändra också byggnadernas<br />
konstruktion. Mer enhetliga och samordnade bebyggelseskiften<br />
torde avspegla sig arkeologiskt som samtidig<br />
<strong>för</strong>ändring av både hustyper och boplatslokalisering<br />
över större områden. I ett fullt utnyttjat landskap, som <strong>för</strong>utsätts<br />
under äldre järnålder i sydvästra Skåne, bör alla större<br />
omlokaliseringar ha påverkat omkringliggande bebyggelse.<br />
Boplatser från 300- och 400-talen e.Kr. är få och i samband<br />
med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen har huslämningar<br />
från 300-talet endast påträffats på en plats, i Fosie och<br />
med direkt anslutning till boplatser från romersk och yngre<br />
järnålder inom Fosie IV. Anledningen är oklar men kanske<br />
beror detta på en omläggning av bebyggelsen omkring<br />
300 e.Kr. I relation till den klara dominansen <strong>för</strong> boplatser<br />
från <strong>för</strong>romersk och äldre romersk järnålder har också boplatser<br />
från yngre järnålder varit mindre vanliga vid de<br />
senare årens undersökningar. De <strong>för</strong>ekommer inte i kustzonen,<br />
men är <strong>för</strong> övrigt spridda i landskapet. En koppling<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 71<br />
mellan boplatser och kommunikationsstråk och övergångar<br />
över våtmarker kan anas i materialet från denna tid. 282<br />
Yngre järnålder. Den yngre järnåldern karaktäriseras i Sydvästskåne<br />
dels av en påtaglig fyndfattigdom vad gäller folkvandringstid<br />
och vendeltid, vilket delvis <strong>för</strong>modligen kan<br />
tillskrivas svårigheterna att urskilja och identifiera dessa<br />
perioder i materialet, och dels av ett betydligt mera rikhaltigt<br />
material från vikingatid, speciellt dess senare del. Således<br />
har boplatser med datering till folkvandringstid hittills<br />
endast konstaterats inom Fosie-området och då främst i<br />
form av 14 C-resultat. 283<br />
I och med vikingatid blir bilden av bebyggelsens utbredning<br />
och karaktär klarare med ett stort antal bosättningar<br />
med både långhus och grophus representerade. I<br />
<strong>Malmö</strong>området har vikingatida boplatser undersökts bl.a.<br />
inom Fosie IV, Svågertorp och Oxie. Flertalet av de tidigt<br />
undersökta boplatserna uppvisar dock enbart grophusbebyggelse,<br />
vilket <strong>för</strong>klaras av den framtagningsmetodik som<br />
tillämpades t.o.m. 1970-talet.<br />
En klar tendens är att bebyggelsen sällan uppträder i<br />
kustnära lägen, vilket är speciellt tydligt längs Öresundskusten<br />
med endast boplatsen Granedal i Gässie sn, medan<br />
däremot den skånska sydkusten uppvisar flera boplatser från<br />
denna tid. 284 En annan tendens är att ett stort antal smärre<br />
bosättningar med tämligen kort livstid uppstår under vikingatid.<br />
Att dessa bosättningar upphör kan <strong>för</strong>modligen<br />
kopplas till den sammandragning av bebyggelsen som sker<br />
i samband med bybildningen vid övergången till medeltiden.<br />
Likaså tycks flera vikingatida boplatser inte ha någon<br />
platskontinuitet in i medeltid, var<strong>för</strong> det eventuellt varit så<br />
att bara vissa orter med särskild betydelse levde vidare (jfr.<br />
kapitlet ”Byar, kyrkor, borgar och städer”).<br />
Det vikingatida gravmaterialet är tämligen differentierat<br />
med både skelett- och brandgravar, ofta belägna på samma<br />
gravfält. Bland de större gravfälten som undersökts kan<br />
nämnas det i Virentofta, Husie sn, och det vid Ljungbacka<br />
i Lockarps sn. Vad gäller det senare är även lokaliseringen av<br />
särskilt intresse då det ligger i direkt anslutning till en forntida<br />
väg (fig. 15), ett <strong>för</strong>hållande som sannolikt skall ses som<br />
ett generellt fenomen med giltighet alltsedan bronsåldern,<br />
var<strong>för</strong> man har anledning att i framtiden söka gravar och<br />
gravfält just invid äldre vägsträckningar – och vice versa. 285<br />
Centralplatser<br />
Inom den nordiska järnåldersarkeologin har begreppet centralplats<br />
fått en mer framträdande plats under de senaste 30<br />
åren. Diskussionerna berör fram<strong>för</strong>allt centralplatsernas<br />
funktion och framväxt både lokalt, regionalt och i ett större<br />
geografiskt samhällsperspektiv. Begreppet är komplext och<br />
olika faktorer som ekonomi, politik, kommunikation, religon<br />
och sociala <strong>för</strong>hållanden har varit och är viktiga studieobjekt<br />
<strong>för</strong> <strong>för</strong>ståelsen av samhällsutvecklingen från äldre<br />
järnålder fram till och med vikingatiden. 286 Detta har sin<br />
orsak i flera faktorer, bl.a. det ökade intresset <strong>för</strong> makten och<br />
dess materiella uttryck, men också nya undersökningsmetoder<br />
och användningen av metalldetektorer. I sydvästra Skåne<br />
är det Uppåkra som har stått i centrum <strong>för</strong> forskning<br />
rörande centralplatser under senare år. 287
72 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Själva termen centralplats är problematisk och den används<br />
om olika typer av platser. Begreppet varierar i komplexitet,<br />
mellan allt från studiet av enskilda regionala handelsplatser<br />
till <strong>stad</strong>ssamhällets framväxt inom nordiskt<br />
område. Det kan gälla handelsplatser, gårdar med byggnader<br />
som anses karaktärisera samhällets elit (hallar), militära<br />
befästningar (trelleborgar), kultplatser av olika slag, t.ex.<br />
palissadanläggningar, gravar med speciella <strong>för</strong>emål och/eller<br />
med en stor arbetsinvestering (t.ex. Uppsala högar) och<br />
platser där produktion av vissa typer av <strong>för</strong>emål har kunnat<br />
beläggas, ofta i stor skala. 288 Den breda definitionen av centralplats,<br />
dvs. där centralitet i någon form kommer till uttryck,<br />
kan fungera i en inledande diskussion. 289<br />
De senaste decenniernas centralplatsforskning kan sägas<br />
ha utgjorts av tre inriktningar. Dels har centralplatserna<br />
betraktats som resultat av olika socioekonomiska och politiska<br />
processer, med mer eller mindre anknytning till den<br />
kontinentaleuropiska utvecklingen från folkvandringstid<br />
och framåt. Frågorna i detta sammanhang har handlat om<br />
makt och hierarkisering ur ett större perspektiv. 290 En andra<br />
inriktning utgörs av studier i dåtidens ideologi, eller<br />
mentalitet, mer eller mindre kopplad till den materiella<br />
kulturen. 291 En del av dessa inkluderar också genus som ett<br />
centralt tema. 292 En tredje inriktning fokuserar på centralplatser,<br />
storgårdar eller residens, ur ett regionalt eller lokalt<br />
perspektiv och på olika platsers funktioner rörande makt,<br />
produktion, militär organisation, handel och kult. 293 I en<br />
del studier har man fokuserat mer specifikt på att belysa<br />
vissa aspekter av den materiella kulturen. 294<br />
Indikationer <strong>för</strong> högstatusboplatser från den yngre järnåldern<br />
och tidiga medeltiden i <strong>Malmö</strong>området finns på de<br />
tidigare nämnda lokalerna med trelleborgshus, Södra Sallerup<br />
och Toarp, samt i Tygelsjö, där en hallbyggnad dokumenterats<br />
(fig. 13). Det är <strong>för</strong> närvarande oklart hur vanliga<br />
bebyggelser av denna typ är inom, eller i närheten av, de<br />
medeltida bytomterna. Vid framtida undersökningar är det<br />
angeläget att denna fråga uppmärksammas.<br />
Det är vidare väsentligt att undersökningar i sydvästra<br />
Skåne som rör lämningar från omkring Kristi födelse och<br />
t.o.m. vikingatid relateras till Uppåkra. Inom ramarna <strong>för</strong><br />
”Uppåkraprojektet” pågår <strong>för</strong> närvarande en registrering av<br />
lämningar från denna tid i <strong>Malmö</strong>området. Också den vikingatida<br />
handelsplatsen vid Hököpinge bör ses i detta större<br />
sammanhang. Platsen har legat invid den vägsträckning<br />
genom Söderslätt, som sannolikt etablerades under den äldre<br />
bronsåldern, eller eventuellt redan under senneolitisk tid.<br />
I den kustnära bygden i <strong>Malmö</strong>området finns lämningar<br />
som tyder på att det där har funnits boplatser av speciell<br />
karaktär under <strong>för</strong>romersk och romersk järnålder. År 1999<br />
påträffades vid Hyllie en stensträng som <strong>för</strong>efaller ha avgränsat<br />
en boplats från slutet av <strong>för</strong>romersk järnålder. Inom<br />
boplatsen fanns över 50 meter långa långhus. I anslutning<br />
till en något äldre boplats intill påträffades offergåvor, bl.a.<br />
i form av vapen, som kan dateras till <strong>för</strong>romersk eller äldre<br />
romersk järnålder. En hypotes är att denna plats varit sätet<br />
<strong>för</strong> en lokal elit. 295<br />
Det har funnits boplatser som spelat en mer central roll<br />
i sydvästra Skåne även <strong>för</strong>e järnåldern. Troligen har både<br />
lokaliseringen av sådana platser, liksom aktiviteterna på<br />
dem, varierat över tid. Det finns indikationer <strong>för</strong> att trakten<br />
kring Södra Sallerup varit en central bygd under den yngre<br />
bronsåldern. Man har där påträffat mäktiga kulturlager och<br />
fynd av sådan karaktär att lämningarna här klart skiljer sig<br />
från andra samtida boplatser i området. 296 Detta gäller<br />
fram<strong>för</strong> allt <strong>för</strong> området mellan Risebergabäcken och Sege<br />
å, vid gränsen till det inre backlandskapet. Även fynden från<br />
bronsgjutning kan ses som tecken på att ett högstatussäte<br />
funnits i området under denna period. Här finns också spår<br />
efter långhusbebyggelse från samma tid. I samband med att<br />
resultaten från de senaste årens undersökningar i Södra Sallerup<br />
inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen sammanställs,<br />
kommer material från undersökningarna på 1970- och 80talen<br />
att aktualiseras och på olika sätt integreras i syntesdiskussionen.<br />
Förhoppningen är också att forskningsprojekt,<br />
som nu befinner sig i planering<strong>stad</strong>iet, ska kunna behandla<br />
detta material mer ingående och sätta det i ett större rumsligt<br />
och kronologiskt sammanhang.<br />
Bunkeflo-Hyllieområdet<br />
I Bunkeflo-Hyllieområdet söder om <strong>Malmö</strong> finns en kronologisk<br />
komplexitet av speciellt slag. Här har en mängd lämningar<br />
påträffats som främst visar på platsens speciella betydelse<br />
under neolitisk tid till och med äldre bronsålder.<br />
Två palissadanläggningar, belägna ca 4 km från varandra,<br />
har påträffats i området. De kan båda knytas till MN B. 297<br />
Palissaden i Hyllie är delvis undersökt och kommer inom<br />
kort att bli vidare undersökt i samband med Citytunnelprojektet.<br />
Palissaden i Bunkeflo påträffades i samband med<br />
projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen i brytpunkten mellan<br />
strandzonen och kustzonen, ca 600 m från den dåvarande<br />
stranden. 298 Den var sannolikt oval, med en största utbredning<br />
om ca 200 meter. I sammanhanget kan noteras att<br />
Andersen i sin genomgång av Europas hägnadsanläggningar<br />
kunnat konstatera att de tycks ha varit placerade så att de<br />
varit synliga på långt avstånd. 299 Bunkeflo-palissaden har<br />
endast dokumenterats i mindre utsträckning inom ramen<br />
<strong>för</strong> den <strong>för</strong>undersökning som aldrig kom att följas av någon<br />
slutundersökning p.g.a. ändrade exploateringsplaner inom<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Kring palissaden har man påträffat<br />
lösfynd och konstruktioner som tyder på att ett område,<br />
som längst ca 800 meter från palissaden, har använts <strong>för</strong><br />
gravläggningar från senneolitikum till och med äldre bronsålder.<br />
Boplatslämningar från TN och MN A samt flera långhus<br />
från senneolitisk tid och äldre bronsålder har konstaterats<br />
i närheten. Man har även undersökt två gropar från MN<br />
A med mänskliga kraniedelar samt spår av brännoffer, som<br />
<strong>för</strong>modligen kan dateras till slutet av MN B, alternativt<br />
senneolitikums början. Vidare har man undersökt tre långhus<br />
av mesulakonstruktion i anslutning till en hägnad.<br />
Boplatsen tolkas som en ensamgårds utveckling från MN B<br />
till slutet av senneolitikum. 300 Det kan noteras att hägnaden<br />
som innesluter dessa hus är ett mycket tidigt exempel<br />
på hägnad i kombination med bo<strong>stad</strong>shus. Det är lockande<br />
att associera till den närbelägna palissadhägnaden från MN<br />
B. Hodder menar att olika innovationer <strong>för</strong>st efter en tid<br />
appliceras på andra kontexter än de där de <strong>för</strong>st brukades. 301<br />
Tanken på <strong>för</strong>tätad bebyggelse och centrala samlingsplatser
skulle således <strong>för</strong>st ha kunnat komma till uttryck i ett rituellt<br />
sammanhang <strong>för</strong> att senare avspeglas i den profana bebyggelsen.<br />
Detta sätt att ta till sig och använda existerande<br />
modeller på ett nytt sätt har av Lévi-Strauss kallats <strong>för</strong> bricolage.<br />
302<br />
Bunkeflo-Hyllieområdet är intressant <strong>för</strong> att det finns<br />
belägg <strong>för</strong> aktiviteter, offerhandlingar, en palissadanläggning<br />
och gravläggningar inom ett relativt begränsat område<br />
och inom en tidsrymd om ca 2000 år. Centrala frågor är<br />
dateringen av och relationen mellan de olika aktiviteterna.<br />
Kan vi belägga någon samtidighet? Kan vi anta kontinuitet<br />
eller brott mellan några av aktiviteterna? Hur länge var<br />
palissaden en fungerande anläggning, vad hände efter det<br />
att den inte användes längre och hur länge levde minnet av<br />
den kvar?<br />
Beskrivningen ovan illustrerar också svårigheterna med<br />
att tolka platskontinuitet och -diskontinuitet inom enskilda<br />
platser och inom större områden. Kan området ha uppfattats<br />
som en avgränsad plats under <strong>för</strong>historien? Palissaden<br />
var belägen på en sluttning i brytpunkten mellan<br />
strand- och kustzon. Detta topografiska och kustnära läge<br />
kan till<strong>för</strong>as den topografiska kategori som utgörs av naturformationer<br />
som tilldragit sig speciell uppmärksamhet. Det<br />
kan noteras att palissad och gravar här haft en exponering ut<br />
mot kusten, och således tjänat kommunikativa syften. 303<br />
Genom valet av en lämplig plats har gravarna inte behövt<br />
byggas så stora, men ändå erhållit en god exponering. 304<br />
Fynd av flintdolkar och ett bronssvärd innan<strong>för</strong> palissaden<br />
tyder på platskontinuitet från MN B till äldre bronsålder.<br />
305 En muntlig tradition om anläggningen kan ha levt<br />
kvar och fortsatt att utvecklas under senneolitikum och äldre<br />
bronsålder, även om själva palissaden inte bevarats. Det<br />
är möjligt att även de yngre aktiviteterna som var belägna<br />
en bit ifrån palissaden anknutit på något sätt till en tradition<br />
om platsens betydelse, men detta är ett hypotetiskt<br />
antagande. En studie av den generella spridningen av denna<br />
typ av aktiviteter i ett större geografiskt område, oavsett<br />
närhet till palissaden, skulle kunna svara på om lämningarnas<br />
läge var unikt <strong>för</strong> platsen eller inte.<br />
Indikerar <strong>för</strong>ekomsten av gravar vid palissaden en kontinuitet<br />
i kulten? Det är troligen inte helt och hållet samma<br />
<strong>för</strong>eställningar som ligger till grund <strong>för</strong> de rituella yttringarna<br />
under olika tider. En muntlig tradition om <strong>för</strong>fädernas<br />
ritualer kan ha <strong>för</strong>ändrats och anpassats till rådande<br />
<strong>för</strong>eställningar vid den tid då gravarna anlades.<br />
Lämningarna i Bunkeflo-Hyllieområdet kan vidare belysa<br />
vår indelning av neolitisk tid i kulturgrupper, och eventuell<br />
kontinuitet eller diskontinuitet mellan dessa. Ska de<br />
tidigneolitiska lämningarna ses som <strong>för</strong>egångare till den<br />
mellanneolitiska palissaden? Föreligger en diskontinuitet i<br />
symboliskt innehåll mellan konstruktionerna, trots att platsen<br />
är densamma? Övergången mellan MN A och MN B<br />
anses vanligen representera en kulturell <strong>för</strong>ändring, men<br />
detta <strong>för</strong>hållande kan nyanseras med hjälp av lämningar från<br />
båda perioderna på samma plats. I detta fall är det ett par<br />
gropar med mänskliga kraniedelar daterade till MN A som<br />
hittats på samma plats som den hägnade gården, med möjligt<br />
ursprung i MN B. Var man medveten om de tidigare<br />
aktiviteterna på platsen när gården anlades?<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 73<br />
Kult och folktro under vikingatid – tidig medeltid<br />
Temat kontinuitet och diskontinuitet är inte bara intressant<br />
i relation till platser. Religionsskiftet vid övergången mellan<br />
vikingatid och tidig medeltid anger en tydlig diskontinuitet,<br />
åtminstone i samhällets övre skikt. Att skiftet var<br />
politiskt initierat och säkerligen varken smärtfritt eller<br />
snabbt inom de bredare folklagren är tämligen väl omvittnat.<br />
Kontinuitet och diskontinuitet beträffande både kult,<br />
tro och plats har debatterats ivrigt, men frågan om faktisk<br />
kontinuitet i folktron har inte uppmärksammats arkeologiskt<br />
på samma sätt. Föreställningarna har säkerligen transformerats<br />
genom tid, men i många fall kan man finna spår<br />
av sedernas ursprung i form eller innehåll.<br />
Att studera medeltida folktro möter vissa metodiska<br />
problem, då artefakterna i sig sällan låter sig indelas i enlighet<br />
med kristendom och folktro. Vid en arkeologisk studie<br />
av folktro söker man vanligen efter kontexter med <strong>för</strong>kristna<br />
<strong>för</strong>tecken. Detta är en begriplig sökväg men innebär också<br />
en koncentration på formkontinuiteten. Exempel på studier<br />
av formkontinuitet är offertraditioner bundna till vissa<br />
platser: brunnsoffer, husoffer, källkult osv. I de flesta fall av<br />
offer kan man troligen tala om en assimilering från kyrkans<br />
sida, en <strong>för</strong>ändring i innehåll istället <strong>för</strong> i form. Det var t.ex.<br />
vanligt att ”heliga” källor, använda sedan lång tid tillbaka,<br />
blev helgonvigda så att offrandet kunde fortgå, men under<br />
kristna former.<br />
Intressanta ansatser har gjorts <strong>för</strong> att studera de mer<br />
innehållsliga formerna av folktron. Som nämndes ovan, har<br />
man i Nederländerna gjort en studie över det medeltida<br />
”mentala landskapet” bl.a. med hjälp av folkloristiskt material.<br />
306 Genom att studera urnegravfältens utnyttjande<br />
och destruktion i medeltid, i kombination med de etnologiska<br />
vittnesmålen om dessa, kan man se tydliga tendenser<br />
till olika delar av ett mentalt landskap, präglat av kristendom<br />
och folktro. Undersökningen visar även på att kyrkan<br />
använt olika strategier <strong>för</strong> att bemästra <strong>för</strong>eställningar knutna<br />
till utmark och inmark. I inmarken har man främst assimilerat<br />
den hedniska kulten, t.ex. vid offer, medan man i<br />
utmarken främst har demoniserat den, t.ex. <strong>för</strong>fäderskulten.<br />
Liknande studier på det skånska materialet skulle sannolikt<br />
kunna ge intressanta resultat. Det finns både arkeologiska<br />
och skriftliga indikationer från olika delar av Europa<br />
på att det långt fram i tiden <strong>för</strong>ekom att man begravde döda<br />
bland anfäderna istället <strong>för</strong> i vigd jord. I medeltidslagarna<br />
finner man exempel på lagstiftning mot denna sedvana och<br />
andra former av folkliga traditioner. 307 Arkeologiska studier<br />
kanske inte kan påvisa så många nya uttryck <strong>för</strong> formkontinuitet,<br />
men de fornnordiska källorna kan ge incitament <strong>för</strong><br />
nya studier med ett ideologiskt innehåll i fokus och ett<br />
arkeologiskt sökande efter former.<br />
Kommunikationsleder<br />
I Skandinavien har kommunikationsleder varit ett forskningsområde<br />
sedan lång tid tillbaka. 308 Under senare decennier<br />
har kunskapsläget om <strong>för</strong>historiska kommunikationsleder<br />
i Sydskandinavien <strong>för</strong>bättrats betydligt genom nya<br />
fynd och ökad forskning. Kunskaperna om äldre stenålder<br />
och neolitikum är emellertid begränsade, eftersom det finns
74 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
mycket få säkert daterade kommunikationsleder från dessa<br />
tidsperioder. Det finns ett antal vägar som har daterats till<br />
bronsålder, men de flesta är från järnåldern, fram<strong>för</strong> allt från<br />
den senare delen av perioden. 309 Man bör i detta sammanhang<br />
klargöra vad som menas med begreppet ”väg”. Det är<br />
t.ex. viktigt att framhålla skillnaden mellan risvägar, grusvägar<br />
och stenlagda vägar. Här används begreppet i vid<br />
mening, dvs. som liktydigt med en kommunikationsled på<br />
land som kan anas utifrån spridningen av fornlämningar,<br />
topografiska <strong>för</strong>hållanden eller andra materiella manifestationer<br />
samt med eller utan ingående konstruktioner.<br />
Inte bara landvägar, utan också åar och vattendrag har<br />
ingått i kommunikationslederna. De har haft betydande<br />
inverkan på bebyggelsemönster under <strong>för</strong>historisk och historisk<br />
tid. Till viss del kan ett par vattendrag, exempelvis<br />
Sege å, i sig ha fungerat som transportled, åtminstone i de<br />
partier som legat närmast kusten. Båtar har kunnat dras<br />
<strong>för</strong>hållandevis långt in i landet från åarnas mynningar. Åarna<br />
har där<strong>för</strong> kunnat tjäna som alternativa hamnar längs den<br />
annars så långgrunda sydvästskånska kusten. Vid Holmängen<br />
vid Sege å påträffades inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
en konstruktion som tolkats som en vikingatida kajanläggning<br />
och omlastningsplats. Denna plats ligger endast<br />
några hundra meter från en viktigare väg över Sege å. 310<br />
Vägar och vattenvägar från <strong>för</strong>historisk tid och<br />
medeltid i <strong>Malmö</strong>området<br />
Under senare år har <strong>för</strong>ekomsten av <strong>för</strong>historiska vägar aktualiserats<br />
i Skåne i samband med studier av kommunikationsleder<br />
i anslutning till centralplatsen Uppåkra och genom<br />
att rester efter vägar och vadställen, <strong>för</strong>eträdesvis från<br />
brons- och järnålder, påträffats i samband med utgrävningarna<br />
inom Öresunds<strong>för</strong>bindelsen och Västkustbanan. 311 En<br />
annan bidragande orsak till det ökande intresset är de teoretiska<br />
strömningar inom arkeologin som betonar landskapets<br />
och kommunikationsledernas kulturella och symboliska<br />
aspekter. 312<br />
De <strong>för</strong>historiska vägarna utgjordes troligen av breda<br />
stråk, s.k. väg- eller kommunikationskorridorer, med flera<br />
parallella hjulspår eller nedtrampade områden. Dessa har<br />
genom mark<strong>för</strong>slitning och erosion <strong>för</strong>skjutits i sidled från<br />
tid till annan. Det är vanligen endast där terräng<strong>för</strong>hållandena<br />
krävt speciella anläggningar och <strong>för</strong>stärkningar <strong>för</strong> att<br />
säkra framkomligheten som iakttagbara konstruktioner kan<br />
konstateras, såsom i slänter, vid övergången av åar och våtmarker,<br />
där vägstråken samlades till trängre hålvägar, och<br />
vid broar eller vadställen. Inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har<br />
hittills två mer ingående analyser av <strong>för</strong>modat <strong>för</strong>historiska<br />
vägsträckningar gjorts (fig. 15). Den ena tar sin utgångspunkt<br />
i det på 1970-talet undersökta gravfältet vid Kristineberg<br />
i Oxie socken. Här påträffades bl.a. ett stort antal<br />
brandgravar från yngre bronsålder och äldre järnålder och<br />
ett mindre antal skelettgravar från romersk järnålder. I<br />
gravområdet fanns dessutom resterna av en sten<strong>för</strong>stärkt<br />
väg, som genom sin rumsliga relation till brandgravar och<br />
en gravhögsrest kan <strong>för</strong>modas vara från äldre bronsålder,<br />
eventuellt från senneolitisk tid. Genom att studera gravfältets<br />
topografi och kronologiska stratigrafi i relation till vägresten<br />
och den historiskt kända vägen som idag passerar<br />
lokalen har konstaterats att gravarna sannolikt placerats i<br />
anslutning till ett samtida vägskäl. 313 Den andra analysen<br />
utgår från Ljungbackagravfältet i Lockarps socken, som undersöktes<br />
på 1970- och 80-talen. 314 Majoriteten av gravarna,<br />
vilka utgörs av såväl brand- som skelettgravar, har daterats<br />
till yngre järnålder, främst vikingatid. Gravarna har anlagts<br />
i direkt anslutning till en bronsåldershög men också<br />
utmed en väg, som i historisk tid har <strong>för</strong>t genom Söderslätt<br />
från Trelleborg till Lund. Inom ”Uppåkraprojektet” har ett<br />
<strong>för</strong>sök gjorts att datera vägsträckningen utifrån <strong>för</strong>efintligt<br />
gravmaterial. Resultatet tyder på att vägen kan ha anlagts<br />
så tidigt som under senneolitikum. 315<br />
Förhållandena under medeltid torde i stort motsvara de<br />
<strong>för</strong>historiska. I de mera högexploaterade jordbruksområdena<br />
kan dock marken ha ansetts allt<strong>för</strong> värdefull <strong>för</strong> att man skulle<br />
kunna tolerera de breda vägbältena. Enligt Skånelagen från<br />
ca 1210 var bönderna skyldiga att svara <strong>för</strong> underhållet av<br />
vägar, broar och vadställen. Detta <strong>för</strong>anledde ofta klagomål<br />
från kungens sida över bristande vägunderhåll eftersom bönderna<br />
troligen koncentrerade underhållet till de vägar man<br />
själv brukade fram<strong>för</strong> landsvägar i huvudsak nyttjade av<br />
främlingar. I <strong>Malmö</strong>området framträder detta tydligast vid<br />
Görslövs bro över Sege å. Ån utgjorde under medeltiden<br />
gränsen mellan två skilda bygder och bönderna söder om ån<br />
var orienterade mot <strong>Malmö</strong>, medan de norr om ån åkte till<br />
Lund. Var<strong>för</strong> då vidmakthålla en dyr bro, som endast trafikerades<br />
av främlingar och kungens män? Utöver landsvägar<br />
mellan de olika bygderna och mellan de tidiga städerna fanns<br />
ett enklare och mera finmaskigt vägnät. Detta <strong>för</strong>band åkrar<br />
och ängar med byn men <strong>för</strong>enade också de olika byarna med<br />
varandra. Dessa vägar var <strong>för</strong>modligen av mycket låg standard<br />
och vid omrepningar av byns marker eller <strong>för</strong>ändringar av<br />
vångabruket lades ofta äldre vägar igen och nya stakades ut.<br />
I Sydvästskåne kan under medeltidens lopp en <strong>för</strong>ändring<br />
av vägnätets struktur tydligt urskiljas. Från att ha dominerats<br />
av en nordsydlig huvudväg genom det inre av Söderslätt<br />
från sydkusten till Lund, sker vid grundandet av<br />
<strong>stad</strong>en <strong>Malmö</strong> en <strong>för</strong>skjutning av vägen till att löpa närmare<br />
kusten och nyanlagda vägar leder stjärnformigt ut från<br />
<strong>stad</strong>en, varigenom samtliga byar i trakten kom att <strong>för</strong>bindas<br />
med <strong>Malmö</strong>. Dessa vägar har legat fast in i modern tid<br />
och kan följas från det äldsta lantmäterimaterialet över<br />
Skånska rekognosceringskartan till dagens asfalterade <strong>för</strong>ortsstråk.<br />
316 En arkeologisk datering av dessa vägar skulle<br />
indirekt kunna bidraga till ny kunskap om Skånemarknadens<br />
ålder och <strong>stad</strong>en <strong>Malmö</strong>s uppkomst. Detsamma gäller<br />
även <strong>för</strong> de vägar, som från flera av byarna söder om <strong>stad</strong>en<br />
ledde ner till de många enkla och grunda hamnar, som anlagts<br />
<strong>för</strong> fiske och bondeseglation. I de översilade strandängarna<br />
närmast hamnlägena borde möjligheterna att påträffa<br />
trävirke, lämpat <strong>för</strong> dendrokronologisk datering, betecknas<br />
som gynnsamma.<br />
Ur ett överregionalt perspektiv är Sydvästskånes läge vid<br />
Öresund en topografisk faktor av speciell betydelse. Sundet<br />
<strong>för</strong>binder Nordsjön med Östersjön och har åtminstone sedan<br />
tidig medeltid varit av synnerligen strategisk vikt <strong>för</strong> kommunikationen<br />
mellan Väst- och Östeuropa. Falsterbohalvön<br />
har långt in i historisk tid utgjort en kritisk passage <strong>för</strong> kustseglationen<br />
och <strong>för</strong> att undvika denna är det inte omöjligt att
vissa transporter letts över land <strong>för</strong> att nå bättre hamnar vid<br />
själva sundskusten. Sydvästskånes geografiska position och<br />
de speciella topografiska omständigheterna skulle kunna<br />
kvalificera området som en s.k. transisthmisk rutt, dvs. ett<br />
stråk som leder över ett näs och som utgör en del av en överregional<br />
kommunikationsled. En hypotetisk dragning <strong>för</strong> en<br />
sådan rutt genom Sydvästskåne skulle kunna motsvaras av<br />
den mellan Trelleborg och Lund, med <strong>för</strong>grening till Löddeköpinge<br />
och Borgeby. 317 Man kan här tänka sig att handelslederna<br />
från syd och sydost angjort Trelleborg, där omlastning<br />
skett. Motsvarande har skett vid Löddeköpinge <strong>för</strong> varor<br />
från Nordsjöområdet. Spåren efter den stora träkonstruktion<br />
som påträffades inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
där Sege å korsas av vägen mellan Trelleborg och Lund, utgör<br />
en sådan möjlig omlastningsstation <strong>för</strong> delar av godstrafiken<br />
mellan Nordsjön och Östersjön. Anläggningen utgjordes<br />
av en ca 220 m lång och 15 m bred halvcirkelformad<br />
ansamling av omkring 1500 stolphål. 318<br />
Då <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> nu erhållit ett speciellt ansvar<br />
<strong>för</strong> den marinarkeologiska verksamheten i regionen kommer<br />
frågor kring <strong>för</strong>historisk och medeltida sjöfart, hamnar<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 75<br />
och farleder att ges särskild uppmärksamhet. Även anslutningen<br />
av vissa av kranskommunerna kommer att med<strong>för</strong>a<br />
att frågeställningarna kring kommunikationer och vägar<br />
till lands och vatten kan ges större utrymme i den framtida<br />
verksamheten.<br />
Metoder<br />
De centrala metodiska problemen <strong>för</strong> arkeologin är att kunna<br />
<strong>för</strong>utsäga, identifiera och datera lämningar efter äldre<br />
vägar. Att idag finna spår efter äldre vägar och stigar som<br />
saknat konstruktioner är problematiskt i fullåkersbygden.<br />
Det är emellertid inte omöjligt att en del av de många svårdefinierade,<br />
och ofta grunda och fyndfattiga, humösa lämningarna<br />
på och kring boplatser i själva verket utgör spår<br />
efter forna stigar och vägar.<br />
Vi kan idag urskilja en del mönster i hur <strong>för</strong>historiska<br />
kommunikationsleder lokaliserats i landskapet och var de<br />
kan tänkas ha bevarats. Höjdryggar längs med våtmarksområden<br />
har sannolikt varit favoriserade lägen, men man kan<br />
också utgå ifrån att det till varje boplats, gravplats etc. har<br />
funnits en eller flera vägar eller stigar. Genom analyser av<br />
Fig. 15. Hypotetiska vägsträckningar på ömse sidor om Risebergabäckens våtmarksområde under senneolitisk<br />
tid – järnålder, baserade på undersökta vägrester samt <strong>för</strong>ekomsten av, eller uppgift om, högar och andra<br />
gravar samt härdområden från olika perioder. Tecken<strong>för</strong>klaring: svart kvadrat: grav från senneolitisk tid; svart<br />
ring: undersökt gravhög från senneolitisk tid; svart prick: gravhög, sannolikt huvudsakligen från äldre bronsålder;<br />
ofylld kvadrat: skelettgrav från äldre bronsålder; x: brandgravar/brandgravfält från yngre bronsålder;<br />
asterisk: härdområde från yngre bronsålder – <strong>för</strong>romersk järnålder; svart trekant: gravfält från äldre järnålder;<br />
grå skraffering: Ljungbackagravfältet daterat till yngre järnålder (efter Samuelsson 1998 och Rudebeck &<br />
Ödman 2000).
76 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
äldre kartor kan både våtmarker och lämpliga boplatslägen<br />
ofta urskiljas. På samma sätt torde även sannolika kommunikationsleder<br />
på land och vatten kunna skönjas. Det är vidare<br />
troligt att kommunikationsleder och områden där sådana<br />
har mötts har påverkat lokalisering av både gravar, offerplatser<br />
och andra kultplatser, t.ex. härdområden. Detta<br />
gäller åtminstone perioden från senneolitisk tid till och med<br />
äldre järnålder. I samband med att man undersöker gravar<br />
och gravfält bör man således ha i åtanke att det är möjligt<br />
att de har anlagts invid en väg eller stig. Det behöver i dessa<br />
fall inte röra sig om mer omfattande vägsträckningar, utan<br />
kan lika gärna vara korta vägar och stigar som lett fram till<br />
en boplats eller till kanten av en våtmark.<br />
De bästa <strong>för</strong>utsättningarna <strong>för</strong> att delar av vägar ska ha<br />
bevarats finner vi i slänter ned mot passager över vattendrag<br />
och våtmarker och vid själva passagerna. I samband med<br />
jordbruksarbeten bildas ofta colluvier i slänterna. Dessa kan<br />
lägga sig som ett skyddande ”lock” ovanpå lämningarna.<br />
Vid passagerna över våtmarker kan det finnas spår efter<br />
stenläggningar och träkonstruktioner. Jørgensen påtalar att<br />
när vi bedömer de <strong>för</strong>historiska vägarnas teknologi bör vi<br />
minnas att det funnits högt utvecklad teknologi rörande<br />
väg-, bro och dämningskonstruktioner ända från stenåldern.<br />
Enklare vägar och stigar utan<strong>för</strong> mer tättbebyggda områden<br />
bör där<strong>för</strong> inte ses som uttryck <strong>för</strong> den aktuella tidens teknologiska<br />
kunnande, utan som en tillräcklig insats <strong>för</strong> att<br />
lösa ett praktiskt problem, med andra ord att man inte gjort<br />
mer omfattande konstruktioner än man ansett sig behöva<br />
göra. ”Det är således inte en teknologisk utveckling vi följer<br />
i vägbyggandet och det är typiskt att från den tid en<br />
vägtyp uppträder <strong>för</strong> <strong>för</strong>sta gången, möter vi den genom de<br />
följande tiderna, vanligen ända fram i nyare tid”. 319 En ökad<br />
medvetenhet om <strong>för</strong>ekomsten av olika typer av vägar från<br />
olika perioder torde med<strong>för</strong>a att spåren efter dem kommer<br />
att kunna identifieras bättre i framtiden.<br />
Matjorden som undersökningsobjekt och<br />
det dolda kulturlandskapet<br />
För att kunna <strong>för</strong>stå de lämningar vi ställs in<strong>för</strong> krävs det att<br />
vi också <strong>för</strong>står de postdepositionella processer som påverkat<br />
lämningarna från tiden <strong>för</strong> deras tillkomst och framöver.<br />
Det faktum att lämningarnas nutida status alltid är ett resultat<br />
av inverkan från senare tider är något som också påverkar<br />
valet av metod. Ett sönderplöjt kulturlager kan t.ex.<br />
inte schaktas fram utan bör undersökas på annat sätt. Som<br />
ett led i <strong>för</strong>söken att fånga upp mänsklig aktivitet som ej<br />
avsatts i form av nedgrävningar har <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>, i<br />
samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen, arbetat med<br />
att utveckla matjordsarkeologiska undersökningar. 320 I detta<br />
kapitel behandlas i <strong>för</strong>sta hand metodfrågor. Tillämpningar<br />
av matjordsarkeologisk metod har diskuterats i kapitlen<br />
”Landskapsutnyttjande och jordbruk” och ”Boplatsens<br />
inre struktur”, och kommer även att beröras i kapitlet<br />
”Det okända och nästan <strong>för</strong>svunna”.<br />
Matjorden som fornlämning<br />
Matjorden är en del av fornlämningen. Detta är <strong>för</strong>utsättningen<br />
<strong>för</strong> matjordsarkeologin som metod. Fynd i matjor-<br />
den härrör nästan uteslutande från sönderplöjda kulturlager<br />
eller är upplöjda från underliggande anläggningar. Matjordsarkeologi<br />
är ingen ny metod utan har praktiserats under<br />
lång tid, främst i form av ytfyndsinventeringar i samband<br />
med fornminnesinventeringen och arkeologiska utredningar.<br />
Syftet har då varit att konstatera närvaro av vissa<br />
typer av fynd, vilka i sin tur anses indikera boplatsytor eller<br />
andra typer av fornlämningar. Det ”nya” i den senare tidens<br />
matjordsarkeologiska undersökningar utgörs av en mer systematisk<br />
undersökning av fyndfrekvenser och fyndkategorier<br />
i matjorden <strong>för</strong> att kunna tolka och <strong>för</strong>stå fyndsammansättningar<br />
och spridningsbilder, på samma sätt som man<br />
traditionellt har arbetat med kulturlager.<br />
Matjordens artefakter<br />
Den dominerande fyndkategorin i den sydvästskånska fullåkersbygden<br />
är redskap av flinta och avfall från tillverkningen<br />
av flintredskap. Praktiskt taget all den flinta, och sten,<br />
som en gång bearbetades och användes på en boplats finns<br />
kvar, med undantag <strong>för</strong> sådant som avsiktligt tagits därifrån,<br />
t.ex. redskap som blev gravgåvor eller som sentida<br />
bönder tagit till sina samlingar. Fynden från både matjorden<br />
och fynden från anläggningarna ger tillsammans ett<br />
mer representativt sten- och flintmaterial än fynden från<br />
bara anläggningarna. Det finns således en teoretisk möjlighet<br />
att bedöma ett mer komplett fyndmaterial av flinta och<br />
sten, i motsats till de flesta andra fyndkategorier där vi har<br />
tillgång till en mindre och okänd andel av det ursprungliga<br />
materialet.<br />
Skillnaden mellan fynden i kulturlager och de i ploggången<br />
är att de senare har blivit påverkade av långvarig<br />
jordbearbetning, vilken flyttat runt fynden i varierande<br />
omfattning. Omfattningen av denna fynd<strong>för</strong>flyttning är<br />
oklar och de experiment som har ut<strong>för</strong>ts har visat på skiftande<br />
resultat. 321 Det är uppenbart att fynd kan flyttas åtskilliga<br />
meter även på plan mark. 322 Fynd<strong>för</strong>flyttningen är ett<br />
källkritiskt problem som bör beaktas när frågeställningar<br />
in<strong>för</strong> en undersökning upprättas. Frågor angående artefaktspridning<br />
som kräver en noggrannhet på ett par meter eller<br />
mindre kan inte besvaras med hjälp av matjordsarkeologiska<br />
undersökningar. Metoden är fram<strong>för</strong> allt ett komplement<br />
till traditionell avbaning vid undersökningar av neolitiska<br />
och mesolitiska lämningar. Den lämpar sig väl <strong>för</strong> att dokumentera<br />
boplatsers utbredning, aktivitetsytor och aktiviteter,<br />
litisk produktion, kronologi och igenfyllnadsprocesser.<br />
Genom att få en uppfattning om likheter och olikheter i<br />
matjordens respektive anläggningarnas fyndinnehåll kan<br />
man dra slutsatser om i vilken utsträckning anläggningarna<br />
innehåller material som är sekundärt i relation till kulturlagret.<br />
I de fall fynden från de båda kontexterna tolkas<br />
som samtidiga kan man få en uppfattning om hur människor<br />
behandlat sten- och flintmaterial av olika slag, t.ex. brukad<br />
och obrukad flinta.<br />
Spår efter odling<br />
I samband med olika undersökningar, såsom Fosie IV och<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen har det visat sig att det trots århundraden<br />
och ibland årtusenden av odling alltjämt finns urskiljbara<br />
spår kvar av äldre tiders markanvändning. Det är fram-
<strong>för</strong> allt spår av jordbruk som kan upptäckas, i form av årderspår<br />
eller markskiktens morfologi. Dessa har uppkommit<br />
genom äldre brukningsmetoder. Intresset har dock inriktats<br />
på årderspår, vilka är tämligen problematiska att datera då<br />
ärjning har <strong>för</strong>ekommit ända från neolitikum och in på<br />
1900-talet. Det bör också noteras att årdret inte ersattes av<br />
plogen.<br />
Vid undersökningar inom Öresunds<strong>för</strong>bindelsen har<br />
odlingsterrasser dokumenterats. De har stratigrafiskt kunnat<br />
dateras till sannolikt yngre bronsålder eller äldre järnålder.<br />
323 Även i ett fullåkerslandskap finns således möjlighet<br />
att dokumentera spår, vilka är jäm<strong>för</strong>bara med fossil åkermark<br />
som återfinns i icke odlad mark. Forskningen kring<br />
fossil åkermark domineras av resultat från fram<strong>för</strong>allt Småland<br />
och Mellansverige där sådana lämningar är betydligt<br />
vanligare och bättre bevarade. 324 Genom att dokumentera<br />
äldre odlingsspår i form av t.ex. terrasser eller olika typer av<br />
odlingsparceller i dagens åkermark i Sydvästskåne erhålls<br />
möjligheter att göra jäm<strong>för</strong>elser med dessa områden. Går<br />
det direkt att över<strong>för</strong>a resultaten till vårt område eller har<br />
utvecklingen varit olika? Även om vi kan iaktta likartade<br />
morfologiska fenomen så innebär detta inte med nödvändighet<br />
att jordbruket har varit organiserat på samma sätt.<br />
Uppkomsten av exempelvis terrasser i sluttningar är troligen<br />
en sekundär effekt av att åkrarna har indelats i bandparceller<br />
varefter jord<strong>för</strong>flyttningen med tiden har skapat formationerna.<br />
Det är således främst indelningen i bandparceller<br />
som är intressant och inte att det har bildats terrasser.<br />
Det är viktigt att man <strong>för</strong>söker <strong>för</strong>stå de bakomliggande<br />
processer som har skapat formerna och inte utgå ifrån ett typologiskt/morfologiskt<br />
tänkande. Förutom olika typer av<br />
åkerformer så kan även gränser, i form av rester av diken och<br />
vallar, iakttas.<br />
Dokumentationen av dessa lämningar ska styras utifrån<br />
adekvata frågeställningar vars besvarande ska leda till en<br />
ökad <strong>för</strong>ståelse <strong>för</strong> jordbrukets utveckling i ett långtidsperspektiv.<br />
Frågorna bör initieras i ett så tidigt skede som<br />
möjligt eftersom dessa spår även finns mellan de synliga<br />
boplatserna och därmed riskerar att bortprioriteras vid avgränsningar<br />
av undersökningsobjekten.<br />
Det kan noteras att även mycket tidig markröjning och<br />
odling kan beläggas genom provtagning av diffusa humösa<br />
färgningar under colluvier. Genom kemisk analys i kombination<br />
med 14 C-dateringar har tidigneolitisk odling kunnat<br />
fastställas inom Petersborg i <strong>Malmö</strong> i samband med undersökningar<br />
inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. 325<br />
Metoder<br />
Vid de undersökningar som genom<strong>för</strong>ts hittills har ett antal<br />
olika metoder och tekniker tillämpats. Förutom att visuellt<br />
<strong>för</strong>söka upptäcka mikrotopografin i matjordstäcket i<br />
samband med utredningar har långa matjordsprofiler upprättats,<br />
terrängmodeller tagits fram och markkemiska samt<br />
mikromorfologiska analyser av colluviebildningar ut<strong>för</strong>ts.<br />
Vilka metoder man väljer bör styras av frågeställningen och<br />
objektets karaktär. De markkemiska och mikromorfologiska<br />
analyserna av colluviebildningar har visat att merparten<br />
av jord<strong>för</strong>flyttningen har skett redan under <strong>för</strong>historisk tid.<br />
Vid matjordsavbaning är det viktigt att man även undersö-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 77<br />
ker anläggningar som framkommer inom colluvierna eftersom<br />
detta kan vara det enda sättet att erhålla ett dateringsunderlag.<br />
Erosions<strong>för</strong>loppet i colluvierna <strong>för</strong>efaller inte ha<br />
varit linjärt, utan har skett språngvis, vilket troligen sammanhänger<br />
med mer omfattande <strong>för</strong>ändringar inom jordbruket.<br />
De formelement som vi kan skönja i ett fullåkerslandskap<br />
är resultatet av att matjorden, avsiktligt eller oavsiktligt,<br />
har <strong>för</strong>flyttats, vilket har med<strong>för</strong>t att ännu äldre formelement<br />
har <strong>för</strong>störts eller överlagrats. Det är där<strong>för</strong> viktigt<br />
att söka kunskap om alla processer som har påverkat matjorden<br />
genom tiderna, så att man kan <strong>för</strong>stå de olika formelementens<br />
historia och sammanhang. I detta sammanhang<br />
är retrospektiva kartanalyser av stort värde. 326 Genom studier<br />
av historiska lantmäterikartor kan vi få svar på om<br />
eventuella formelement i matjorden kan ha sin bakgrund i<br />
en organisation eller markindelning som återfinns på kartorna.<br />
Kartanalyserna bygger på en uppfattning om att<br />
jordbrukets utveckling från vikingatid och tidig medeltid<br />
fram till skiftena i början av 1800-talet ej genomgick radikala<br />
<strong>för</strong>ändringar. Många gånger är det således möjligt att i<br />
kartmaterialet utläsa ett äldre landskapsutnyttjande och det<br />
bör noteras att den historiska lantmäterikartan inte enbart<br />
visar en ögonblicksbild utan ett landskap som är resultatet<br />
av en lång utveckling där landskapselement från olika tider<br />
ingår.<br />
Det okända och nästan <strong>för</strong>svunna<br />
Vid i stort sett alla arkeologiska undersökningar framkommer<br />
svårtolkade spår och strukturer. Det rör sig om mycket<br />
dåligt bevarade eller nästan utplånade, men kända, fornlämningstyper<br />
eller om strukturer som är okända, som vi saknar<br />
begrepp <strong>för</strong> och inte har <strong>för</strong>mågan att urskilja. Exempel<br />
på den <strong>för</strong>sta kategorin är nästan helt utplånade hydd- och<br />
huskonstruktioner med kanske endast ett par bevarade<br />
stolphål eller vaga färgningar och megalitgravar, där ett fåtal<br />
stenavtryck och ett fragmentariskt artefaktmaterial är<br />
det enda som återstår. Andra strukturer som kan <strong>för</strong>modas<br />
ha blivit kraftigt <strong>för</strong>störda av både forntida och sentida odling<br />
är aktivitetsområden som funnits på markytan samt<br />
vägar och stigar utan nämnvärd beläggning. Gränserna<br />
mellan de olika typerna av svårtolkade spår är flytande och<br />
tolkningarna är beroende av hur ingående man undersöker<br />
lämningarna och med vilka metoder samt arkeologernas<br />
erfarenheter och kunskaper. Spår efter gränser, vilka kan<br />
uppträda i tydligt definierad form, såsom diken, vallar,<br />
stensträngar etc. (bygräns, vångagräns, tomtgräns) eller<br />
mera indirekt, såsom <strong>för</strong>ändringar i anläggningsmönster på<br />
en boplats, kan ofta vara svåra att tolka på grund av undersökningsytornas<br />
begränsningar och varierande bevarings<strong>för</strong>hållanden.<br />
Hur finner vi det okända?<br />
Förmågan att bedöma och tolka diffusa spår och lämningar<br />
är beroende av såväl den enskilde arkeologens referensramar,<br />
erfarenheter och kunskaper som av den samlade arkeologiska<br />
kunskapen och erfarenheten. Det är självfallet omöjligt<br />
<strong>för</strong> en enskild person att behärska alla typer av spår och
78 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
strukturer och det är där<strong>för</strong> en hjälp att allt som är svårtolkat<br />
blir <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> flera arkeologers undersökning och aktiva<br />
diskussion. Det är en klar <strong>för</strong>del om personer med varierade<br />
erfarenheter deltar.<br />
Mycket kan och bör göras, både teoretisk och metodiskt,<br />
<strong>för</strong> att skapa <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> bättre identifikation av spår<br />
efter nästan utplånade fornlämningar och kraftigt fragmenterade<br />
strukturer (fig. 16). Även om man inte kan identifiera<br />
en megalitgrav utifrån fyndet av en större sten och två<br />
skärvor trattbägarkeramik, så är det uppenbart att sökandet<br />
efter kända mönster i fragmentariska lämningar kan göras<br />
mer systematiskt än vad som vanligen är fallet. Detta är än<br />
mer angeläget då det gäller strukturer som är mycket utspridda<br />
i rummet, t.ex. hägnadsanläggningar och andra<br />
strukturer som avgränsat större områden från varandra samt<br />
spår efter vägar, stigar och gränser.<br />
De problem som diskuteras i detta kapitel har emellertid<br />
inte endast med spåren och vår <strong>för</strong>måga att tyda dem att<br />
göra, utan hänger också samman med de begrepp och kategorier<br />
vi använder oss av. Således är det viktigt att i samband<br />
med detta tema också problematisera dessa. Syftet med detta<br />
tema är att:<br />
– utveckla metoder och formulera hypoteser <strong>för</strong> att kunna<br />
tolka spår vi inte <strong>för</strong>står<br />
– finna och definiera nya typer av strukturer, anläggningar<br />
och fornlämningar<br />
De frågor vi kan ställa är:<br />
– Vilken typ av lämningar är det vi inte ser?<br />
– Var<strong>för</strong> ser vi dem inte?<br />
– Hur kan vi lära oss att urskilja tidigare okända eller i det<br />
närmaste utplånade, men kända, strukturer?<br />
För att närma oss en <strong>för</strong>ståelse av de okända spåren bör vi<br />
koncentrera uppmärksamheten på att söka mönster och<br />
strukturer i materialet. Det gäller både kända, men diffusa,<br />
mönster och okända mönster i hitintills anonyma material.<br />
Huvudprincipen bör vara att inget ska lämnas otolkat endast<br />
på grund av att vi inte känner igen det. Det kan vara<br />
befogat att ägna mer uppmärksamhet åt de anonyma och<br />
svårtolkade spåren än åt de vi <strong>för</strong>mår tyda. Som i alla kunskapsprocesser<br />
gäller även här att om man bara koncentrerar<br />
sig på sådant som är tydligt och välkänt genereras ingen<br />
ny kunskap, utan endast bekräftelse på det som man redan<br />
känner till. Att avhålla sig från att uppmärksamma det<br />
Fig. 16. A & B) Spår efter<br />
en svårtolkad struktur i<br />
två olika hypotetiska bevarings<strong>stad</strong>ier.<br />
Jfr fig. 16C.<br />
”kända” kan, å andra sidan, leda till samma sak! Kunskapen<br />
riskerar att stagnera om inte också det ”kända” problematiseras.<br />
Kända men diffusa mönster kan framträda tydligare om<br />
man tar större hänsyn till den rumsliga kontexten, till exempel<br />
till omkringliggande anläggningar. Det är ett relativt<br />
vanligt fenomen inom arkeologin att stora strukturer<br />
över kanske flera enskilda grävningsytor är svårare att upptäcka,<br />
än strukturer inom mindre ytor. En grund liten färgning<br />
som ligger isolerad kan vara svårtolkad, men är den<br />
belägen i en stolphålsrad i ett hus eller en hägnad är det<br />
sannolikt att den utgör en stolphålsrest.<br />
För kända men nästan helt utplånade lämningar är det<br />
en fråga om när en igenkännbar struktur övergår till att bli<br />
näst intill omöjlig att identifiera. För att kunna tolka spår<br />
som dessa är det lika viktigt att <strong>för</strong>söka urskilja vad som<br />
saknas som att urskilja de spår som faktiskt finns. För identifikationen<br />
av mycket skadade fornlämningar bör man i<br />
<strong>för</strong>söken till tolkning beakta alla indikationer som är möjliga<br />
att ta med i beräkningen, med andra ord topografiska<br />
<strong>för</strong>hållanden, jordarter och omgivande landskap likaväl som<br />
fyndmaterial och omgivande lämningar. Det kan också vara<br />
en hjälp att, så som i fig. 16, hypotetiskt beräkna hur spåren<br />
efter nästan helt <strong>för</strong>svunna lämningar kan se ut.<br />
Exempel på tolkningar av svårbedömda strukturer<br />
I det följande ges ett par exempel på hur man både i fältarbetsfasen<br />
och i senare analyser av ett dokumentationsmaterial<br />
kan skönja strukturer och sammanhang som varit avgörande<br />
<strong>för</strong> tolkningen. Det <strong>för</strong>sta exemplet rör otydliga lämningar<br />
som inte uppmärksammats i större omfattning. De<br />
fanns på en boplats med lämningar från olika <strong>för</strong>historiska<br />
perioder som undersöktes vid Petersborg inom projektet<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. 327 Diffusa färgningar i en sluttning<br />
utgjorde en väl avgränsad grupp anläggningar under ett<br />
skyddande erosionslager (colluvium). Kemisk analys av jorden<br />
och 14 C-datering av träkol från fyllningarna visade att<br />
färgningarna var rester av den ursprungliga brunjorden som<br />
eroderat ned <strong>för</strong> sluttningen. Erosionen hade satts igång av<br />
en tidig röjning av skogen på kullen <strong>för</strong> ca 6000 år sedan.<br />
Detta exempel visar tydligt potentialen i analyser av diffusa<br />
lämningar. I samband med undersökningar av platser med<br />
kronologisk komplexitet är information av det slag som<br />
framkom vid dessa analyser av avgörande värde.<br />
Också tydliga lämningar utan synbar struktur, till exempel<br />
stolphålsområden utan klarlagda mönster, bör under-
sökas med ambitionen att tolka dem. Förkolnat växtmaterial<br />
kan visa om några av stolphålen ingått i ett dåligt bevarat<br />
hus, och kanske också ge en fingervisning om husets ålder.<br />
Exempel på detta är ett senneolitiskt hus från undersökningen<br />
vid Petersborg, samma plats som nämndes ovan.<br />
Husets utsträckning är okänd, men dess närvaro och läge<br />
har kunnat konstateras. Likaså <strong>för</strong>ekommer det inte sällan<br />
att hus är så dåligt bevarade att det inte går att skönja nå-<br />
Fig. 17. Tre platser med<br />
spår efter en östvästlig<br />
struktur bestående av<br />
gropar med spår efter<br />
kraftiga stolpar och väster<br />
därom liggande<br />
grav(ar), dvs. grundelementen<br />
i tidigneolitiska<br />
långhögar. Skala 1:500.<br />
A) Kristineberg, undersökt<br />
1977. Här fanns<br />
spår efter en långhög<br />
som daterats till en<br />
tidig del av TN I samt<br />
ytterligare en trolig<br />
långhög norr därom<br />
(efter Rudebeck &<br />
Ödman 2000).<br />
B) Fosie 9, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
undersökt<br />
1997. Strukturen kan<br />
preliminärt dateras<br />
via keramik till TN,<br />
men en 14 C-datering<br />
gav Kongemose.<br />
C) Bageritomten i Lockarp,<br />
undersökt 2000.<br />
Strukturen är ännu<br />
inte daterad. Graven<br />
innehöll rikligt med<br />
malstenar.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 79<br />
gon struktur bland stolphålen. Då fyllning och växtmaterial<br />
från dessa stolphål har visat sig överensstämma med material<br />
från stolphålen i andra, daterade, hus på en plats kan<br />
man på goda grunder <strong>för</strong>moda att också de svårtolkade<br />
stolphålen ingått i en struktur från samma tid.<br />
Även enstaka stolphål som legat till synes isolerade på en<br />
yta, utan att ingå i någon större struktur, har tillkommit <strong>för</strong><br />
något speciellt syfte och bör därmed kunna tolkas. Hypote-
80 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Fig. 16 C) Endast stenavtrycken samt en fragmentariskt<br />
bevarad stenpackning återstod av gånggriften i Helligsø<br />
(manipulerad planritning efter Arkæologiske Udgravninger<br />
i Danmark 1987, sid. 135, nr. 174). Jfr fig.<br />
16 A & B.<br />
ser om vad och vilken tidsperiod de representerar bör formuleras<br />
med utgångspunkt från deras rumsliga relation till<br />
övriga lämningar och till platsen som helhet. Exempel på<br />
sådana hypoteser kan vara stolpar <strong>för</strong> tjudring av boskap,<br />
torkställningar och liknande.<br />
En slutsats av ovanstående exempel är att prioriteringarna<br />
är viktiga <strong>för</strong> att möjliggöra ny kunskap. Att prioritera<br />
en undersökning av diffusa lämningar när stora och tydliga<br />
lämningar riskerar att bli mer summariskt undersökta kan<br />
vara svårt. Detta gäller speciellt som man inom uppdragsarkeologin<br />
ofta redan arbetar med hårda krav på prioriteringar.<br />
Det är emellertid ofrånkomligt att vi, beroende på<br />
frågeställningarna i varje enskilt fall, också bör prioritera<br />
det diffusa och otydliga som så ofta framkommer vid undersökningarna.<br />
De fornlämningstyper vi tydligt känner igen<br />
kan självfallet inte uteslutas från framtida undersökningar,<br />
men vi bör finna en bättre balans mellan insatserna <strong>för</strong> det<br />
kända och det okända. Det är också viktigt att främja synsätt<br />
som betonar de rumsliga sammanhangen på och mellan<br />
undersökningsytor och att motverka att anläggningar ses<br />
som isolerade <strong>för</strong>eteelser eller endast kopplas till andra,<br />
klart definierade, anläggningar. Genom att studera relationen<br />
mellan det kända och det diffusa kan vi få ny kunskap<br />
om båda.<br />
Det finns många exempel på att principen om att man<br />
bör dokumentera även sådant man inte kan tolka just vid<br />
dokumentationstillfället är en bra och hållbar princip, <strong>för</strong>visso<br />
med reservationen att ”allt” inte kan dokumenteras.<br />
Det har hänt vid ett flertal tillfällen att man vid en senare<br />
tidpunkt, det må vara efter flera år eller efter endast ett par<br />
veckor, har kunnat tyda spåren och på så vis kunnat använda<br />
dokumentationsmaterialet <strong>för</strong> att nå ny kunskap. Ett<br />
exempel på detta är en struktur som tidigare var känd från<br />
tidigneolitiska långhögar i Danmark och som under senare<br />
år påträffats på flera platser i <strong>Malmö</strong>området. Det rör sig om<br />
(vanligen) nordsydligt orienterade stenfyllda gropar eller<br />
diken, som utgör spår efter mellan två och fem stenskodda<br />
stolpar, och en vanligen väster därom liggande grav. Avståndet<br />
till graven varierar, men är ofta 8-15 meter. Denna<br />
struktur påträffades <strong>för</strong>sta gången vid en analys av ett mer<br />
än 20 år gammalt dokumentationsmaterial från Kristineberg<br />
i Oxie och har därefter framkommit på ytterligare<br />
minst två lokaler i samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
(fig. 17). 328 En likartad struktur <strong>för</strong>ekommer även<br />
inom ett område som ska undersökas inom projektet Citytunneln.<br />
Det är oklart om dessa strukturer alltid ingått i<br />
långhögar, och sålunda täckts av en hög som <strong>för</strong>svunnit genom<br />
plöjning, om de kanske endast ingått i någon form av<br />
”långhägnader” utan hög eller kanske inte hägnats alls. Det<br />
kan noteras att även på andra platser i landet har liknande<br />
strukturer påträffats, t.ex. på den tidigneolitiska boplatsen<br />
Fågelbacken i Västmanland (Hubbo sn, RAÄ 73). Där dokumenterades<br />
stenpackningar kring kraftiga stolphål och<br />
väster om dessa fanns gropar med brända människoben. 329<br />
Precis som då stolpbyggda långhus började eftersökas<br />
mer systematiskt i Skåne vid 1970-talets slut är det troligt<br />
att denna ”stolp-och-grav-struktur” och spår efter långhögar<br />
kan komma att påträffas i större omfattning framöver,<br />
både vid arkeologiska undersökningar och vid analyser av<br />
äldre dokumentationsmaterial.<br />
På kronologiskt komplexa platser har vanligen de äldsta<br />
lämningarna blivit mer <strong>för</strong>störda än de yngre. Det innebär<br />
att vissa perioder kan bli underrepresenterade och kanske<br />
osynliga, <strong>för</strong>utom möjligen i matjorden och i djupa gropar.<br />
Detta kan misstänkas vara fallet i sydvästra Skånes fullåkersbygd,<br />
främst gällande lämningar från senmesolitisk<br />
samt tidig- och mellanneolitisk tid. Då det har <strong>för</strong>ekommit<br />
colluviebildningar eller då senare tiders aktiviteter avsatt<br />
tjocka kulturlager kan, å andra sidan, läget vara det motsatta,<br />
dvs. att de yngsta lämningarna blivit mest skadade av<br />
modern plöjning. Processerna som skapar colluviebildningar<br />
skadar fornlämningarna medan effekten av dem är konserverande.<br />
Det topografiska läget är vanligen avgörande <strong>för</strong><br />
bevaringsgraden. Ju högre upp på kullarna, desto sämre<br />
bevarade är fornlämningarna. Detta gäller generellt, men i<br />
de fall då t.ex. gravhögar som anlagts på höjder har plöjts ut<br />
i modern tid, kan de underliggande fornlämningarna vara<br />
bättre bevarade.<br />
Mesolitiska lämningar<br />
Mesolitisk aktivitet i <strong>Malmö</strong>området visar sig vanligen i<br />
form av enstaka mesolitiska artefakter i anläggningar från<br />
senare perioder. Exempelvis finner man ibland kärnyxor<br />
som lösfynd i matjorden, lancettmikroliter i järnåldersgrophus<br />
och mikrospånblock i stolphål till långhus från neolitikum<br />
brons- och järnålder. Vad representerar dessa fynd? Har<br />
man medvetet samlat in dem under senare perioder, eller representerar<br />
de mesolitiska aktiviteter från vilka inga andra<br />
spår återstår – eller över huvud taget har avsatts? En annan<br />
möjlighet är att det faktiskt finns spår från mesolitisk tid,<br />
men att resurserna vid undersökningarna vanligen inriktas<br />
på tydliga och tydbara strukturer från senare perioder, vilket<br />
med<strong>för</strong> att diffusa lämningar inte undersöks närmare. I<br />
framtiden kan detta prövas, t.ex. genom dokumentation och<br />
provtagning i lämningar som vid <strong>för</strong>sta påseende kan te sig<br />
diffusa och utan synbar struktur, <strong>för</strong> att <strong>för</strong>söka fastställa om<br />
de möjligen kan härröra från mesolitisk tid.<br />
Under delar av mesolitisk tid utgjordes stora områden<br />
kring de nedre delarna av Sege å och Risebergabäcken av ett
delta- och lagunliknande landskap. Lokaler med överlagrade<br />
mesolitiska boplatser kan <strong>för</strong>väntas uppträda i dessa<br />
områden. För att i utrednings- och <strong>för</strong>undersökningsskeden<br />
upptäcka, undersöka och utvärdera dessa lokaler fordras en<br />
metodutveckling. Eventuella mesolitiska boplatser och aktivitetsytor<br />
som i dag ligger under vatten i Öresund har vi<br />
ringa kunskaper om. Avdelningens uppbyggnad av en marinarkeologisk<br />
verksamhet kan, bl.a. genom riktade insatser<br />
kring just denna problematik, komma att bidra till att kunskapsläget<br />
om lämningar under vatten <strong>för</strong>bättras framöver.<br />
Artefaktstudier<br />
Ett varierande geografiskt arbetsområde med lämningar<br />
från olika tidsperioder med<strong>för</strong> ett mångfacetterat och skiftande<br />
material och där<strong>för</strong> bör studieområden av särskilt intresse<br />
alltid preciseras. Här utgör de så kallade massmaterialen<br />
ett område att betona speciellt. 330 Att specificera artefaktkategorier<br />
av intresse får dock inte utesluta helheten i<br />
artefaktstudierna, där olika kategorier kan värderas både<br />
som enstaka objekt och i relation till varandra. Utifrån de<br />
<strong>för</strong>väntningar som utredningar och <strong>för</strong>undersökningar ger<br />
upphov till ska frågeställningar kring <strong>för</strong>emålsanalys formuleras<br />
i projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner. Eftersom<br />
det aldrig kan <strong>för</strong>utsägas i detalj hur ett fyndmaterial<br />
från en undersökning kommer att gestalta sig, bör det finnas<br />
en flexibilitet som medger att artefaktstudier kan initieras<br />
i ett senare <strong>stad</strong>ium om det avviker från det <strong>för</strong>väntade<br />
och anses kunna bidra med ny kunskap.<br />
Studiet av t.ex. keramik lämpar sig <strong>för</strong> olika typer av<br />
frågeställningar, beroende på vilken period som studeras. På<br />
grund av detta är det värt att notera olikheten mellan <strong>för</strong>historiska<br />
material och medeltida och senare material. Vid<br />
undersökningar av både medeltida landsbygd och städer<br />
påträffas vanligen ett stort och differentierat fyndmaterial.<br />
Detta är resultatet av bättre bevarings<strong>för</strong>hållanden, tillsammans<br />
med det dåtida <strong>för</strong>hållningssättet till <strong>för</strong>emål och produktionens<br />
organisation. Bevaringsgraden med<strong>för</strong> möjligheter<br />
till detaljerade rumsliga och kronologiska indelning-<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 81<br />
ar, något som sällan kan göras <strong>för</strong> <strong>för</strong>historiska material.<br />
Frågor kring relationen mellan lokal produktion och större<br />
ekonomiska strukturer är där<strong>för</strong> möjliga att studera, dvs.<br />
marknader, massproduktion, handel och utbyten i relation<br />
till det hushållsnära.<br />
Händelsekedjor<br />
Ett redskap <strong>för</strong> <strong>för</strong>emålsstudier som syftar till att <strong>för</strong>stå hela<br />
processen från tillverkning till deponering är modeller av<br />
händelsekedjor. Dessa har sin grund i typologiska och kronologiska<br />
avgränsningar. Även om metoden vanligen använts<br />
vid litiska analyser, har flertalet studier av material<br />
från skilda perioder och från varierande geografiska områden<br />
påvisat metodens användbarhet. 331 Händelsekedjan ska<br />
ses som en schematisk modell <strong>för</strong> analys av olika perspektiv<br />
av <strong>för</strong>emålshantering (fig. 18). Självklart kan studier av enskilda<br />
<strong>för</strong>emål omfattas såväl av hela som delar av händelsekedjan.<br />
Samma händelsekedja kan uttryckas med olika termer<br />
och ger då implikationer <strong>för</strong> variationer i frågeställningar.<br />
Textilier och skinn<br />
Att vissa artefaktkategorier och lämningar är och har varit<br />
eftersatta i arkeologin har berörts tidigare i detta vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>. Ett tydligt exempel på hur vissa artefaktkategorier<br />
både har osynliggjorts och tillskrivits lågt socialt<br />
värde i <strong>för</strong>historien, sannolikt <strong>för</strong> att de a priori har associerats<br />
med kvinnor, är redskap som kan knytas till textil- och<br />
skinnhantverk. Textilframställning har kommit att ses som<br />
en ”hemsyssla” och inte som ett produktivt hantverk och tas<br />
där<strong>för</strong> sällan upp under rubriken hantverk i arkeologiska<br />
översiktsverk. Detsamma gäller i stor utsträckning skinnberedning.<br />
332 Kunskapen om textil- och skinnhantverk och de<br />
artefakter och konstruktioner som kan knytas till dem har<br />
dock ökat under senare år och detta torde få konsekvenser<br />
<strong>för</strong> både utgrävningstekniker och tolkningar av artefakter.<br />
Det hittills äldsta fyndet av textil från <strong>Malmö</strong>området<br />
påträffades vid undersökningar inom projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och har daterats till TN I. 333 Materialet har<br />
Fig. 18. Genom att uttrycka samma sak med olika termer tydliggörs olika perspektiv. Begreppsparet behov<br />
och idé kan innehålla tankar kring tillgång och efterfrågan, avsikt och mening med tillverkningen, tillåtet<br />
och otillåtet samt praktiska och ideologiska krav. Paret råmaterial och materialkunskap och materialhantering<br />
kan innefatta tankar kring handel och byteshandel, råmaterialets tillgänglighet, råmaterialsval baserade<br />
i funktionella och ideologiska orsaker samt kontroll över och distribution av tillgångar. Tillverkning och<br />
teoretiskt och praktiskt kunnande är ett begreppspar som kan innefatta tankar kring tillverkningstekniker<br />
och -metoder, olika nivåer av hantverkskunnande och specialisering, olika inlärningsmönster inom gemenskapen<br />
samt resonemang kring kontroll över hantverket och hantverkaren. Produktanvändning och kulturella<br />
hanteringsmönster kan innehålla tankar kring <strong>för</strong>emålens ideologiska och symboliska meningar i olika<br />
miljöer och sammanhang, <strong>för</strong>emålens vardagsanvändning, <strong>för</strong>emålens livscykel, återanvändning och reparationer,<br />
funktionell och symbolisk effektivitet samt <strong>för</strong>emåls mening i rituella sammanhang. Paret deponering<br />
och avfall och depositioner kan innehålla tankar kring <strong>för</strong>emåls livslängd, lång och kort användning,<br />
deponeringsmönster och synen på avfallshantering samt depåers funktionella, symboliska och rituella<br />
meningar.
82 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
inte kunnat bestämmas, men utgörs sannolikt av växtfiber.<br />
Frågan är hur vanliga textilier var under denna tid? Under<br />
sydskandinavisk äldre bronsålder verkar yllekläder vara vanliga,<br />
åtminstone av de danska ekkistegravarna att döma.<br />
Från järnåldern, speciellt den yngre delen av perioden, finns<br />
variationsrika fynd av textilier och även redskap, så som<br />
vävtyngder, sländtrissor och nålar. Trots detta är det uppenbart<br />
att vi inte har tillräckliga kunskaper om <strong>för</strong>historisk<br />
textil <strong>för</strong> att kunna urskilja redskap av flinta, sten, ben, horn<br />
och lera, som kan ha haft med textilproduktion och textilanvändning<br />
att göra, fram<strong>för</strong> allt från perioder <strong>för</strong>e järnåldern.<br />
Med utgångspunkt i att textilier, i form av exempelvis mattor,<br />
anses vara en av de viktigaste produkterna som använts<br />
i utbyten mellan olika grupper av människor i olika delar av<br />
världen, och med tanke på att kläder sannolikt är ett av de<br />
äldsta och mest bestående uttrycken <strong>för</strong> status, är det tydligt<br />
att vår kunskap om detta under <strong>för</strong>historien är bristande.<br />
334<br />
Flinta<br />
I samband med projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen initierades<br />
inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> framställningen av nomenklatur<br />
och sorteringsschema <strong>för</strong> flintregistrering. Likaså initierades<br />
uppbyggandet av en referenssamling <strong>för</strong> flinta. 335 Genom<br />
detta har registrering och analys av arkeologiskt flintmaterial<br />
underlättats avsevärt och resulterat i <strong>för</strong>bättrade<br />
kunskaper om människors behandling av och relation till<br />
flinta under <strong>för</strong>historien. Flintstudierna inom projektet<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen avsåg inte endast stenålder, utan även<br />
brons- och järnålder samt medeltid och senare tid. Under<br />
kommande år kommer studierna av flinta ytterligare att<br />
<strong>för</strong>djupas, bl.a. inom projektet Citytunneln. 336<br />
Eftersom flinta inte bryts ned får representativiteten <strong>för</strong><br />
detta material, i relation till andra artefaktkategorier, anses<br />
som god. Traditionellt har studier av flintmaterial inriktats<br />
på typologiskt klassificerbara redskap. 337 Dessa utgör dock<br />
endast en mindre del av det totala flintmaterialet. Produktionen<br />
av ett flintredskap genererar såväl en produkt, som<br />
avfall. Där<strong>för</strong> är det väsentligt att inte enbart studera redskapen,<br />
utan att låta all flinta som påverkats av mänsklig<br />
aktivitet inbegripas i den arkeologiska studien och tillskrivas<br />
informationsvärde. 338 Tillämpningar av avslagsanalyser<br />
har hittills varit få men de som har ut<strong>för</strong>ts har tydligt påvisat<br />
avslagsanalysens potential. 339 Metoden syftar till att bestämma<br />
den produktion som avslagen representerar, vilket<br />
innebär möjligheter att tolka produktions-, användnings<br />
och deponeringsmoment i flinthanteringen.<br />
I Sydvästskåne är tillgången på flinta god. Området<br />
kring Södra Sallerup hyser Sveriges enda kända <strong>för</strong>historiska<br />
gruvor och dagbrott <strong>för</strong> flintutvinning. 340 Det är känt att<br />
flinta från såväl krit- och kalklager som från moränen och<br />
matjorden i Sydvästskåne utnyttjades under <strong>för</strong>historisk och<br />
historisk tid. 341 Detta har skapat en komplex bild av råvarutillgång<br />
och råvaruutnyttjande, där många frågor avseende<br />
tids- och rumsbunda mönster fortfarande återstår att<br />
besvara. Ett inriktat arbete med bestämning av flinttyper<br />
och deras användning i olika sammanhang är här av vikt.<br />
Det kan ha varit så att inte bara flintans kvalitet i Södra<br />
Sallerupområdet gjorde att den var åtråvärd, utan att också<br />
flintbrytningen i sig gav råmaterialet, och <strong>för</strong>emålen tillverkade<br />
av det, ett speciellt värde. Under tidigaste delen av<br />
tidigneolitikum <strong>för</strong>efaller flintbrytning att ha varit en ovanlig<br />
<strong>för</strong>eteelse i Sydskandinavien, kanske var det en exklusiv<br />
aktivitet <strong>för</strong>behållen vissa individer eller grupper eller specifika<br />
sammanhang. Flintan kan då ha fått ett värde just av<br />
att beteckna en sådan exklusivitet. De små partier av bevarad<br />
krusta som ofta <strong>för</strong>ekommer på de spetsnackiga yxorna<br />
från denna tid kan tolkas som en form av ”kvalitetsmärken”.<br />
Under senare delen av tidigneolitikum och under mellanneolitikum<br />
blev flintbrytningen sannolikt mera utbredd<br />
och detta kan ha med<strong>för</strong>t att den brutna flintan inte längre<br />
värderades som lika exklusiv och speciell, vilket kan vara en<br />
av orsakerna till att sådana ”märken” är betydligt ovanligare<br />
på de tunnackiga yxorna, vilka generellt är något senare.<br />
342<br />
Olika sätt att närma sig den dåtida kulturella värderingen<br />
av flinta är att kartlägga tillgången på olika flinttyper<br />
och studera bearbetad flinta från olika sammanhang i regionen<br />
mer ingående. Ett projekt som syftar till detta är <strong>för</strong><br />
närvarande under uppbyggnad vid <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>.<br />
Ingående studier av flintslagningstekniker och -metoder<br />
<strong>för</strong> tillverkning av redskap, fram<strong>för</strong> allt baserade på teknologiska<br />
avslagsanalyser, har på senare år intagit en central<br />
roll. 343 Tillfällen där teknologiska avslagsanalyser visat sig<br />
användbara är exempelvis vid uppdelning av material från<br />
kronologiskt komplexa platser, funktionsindelningar och<br />
vid fastställande av samband mellan aktiviteter inom och<br />
mellan boplatsområden. Detaljkunskaper om teknikers och<br />
metoders representativitet och variation över tid och rum<br />
saknas dock vad gäller stora delar av <strong>för</strong>historien.<br />
Funktionsanalyser av flintmaterial har i stor utsträckning<br />
baserats på identifiering, bestämning och beskrivning<br />
av typologiskt avgränsbara redskapsformer där <strong>för</strong>emålets<br />
funktion ansetts vara direkt kopplad till <strong>för</strong>emålets form. 344<br />
Detaljerade funktionsanalyser med fram<strong>för</strong> allt slitspårsanalys<br />
(HPA – High power approach) som metod har påvisat begränsningen<br />
i detta synsätt. 345 Slitspårsanalys är en effektiv<br />
metod <strong>för</strong> att <strong>för</strong>stå funktionella aspekter av olika typer av<br />
flintmaterial. I <strong>för</strong>historiska tidsperioder där avsaknaden av<br />
typologiskt särpräglade redskapsformer är påtaglig, utgör<br />
också slitspårsanalysen ett viktigt komplement i arbetet<br />
med att definiera typologiska variabler <strong>för</strong> skapandet av<br />
funktionsrelaterade kronologiska indelningar. 346<br />
Även i arkeologiska material från perioder yngre än<br />
stenålder utgör flintan ett påtagligt inslag. 347 Det är där<strong>för</strong><br />
anmärkningsvärt hur lite flintan och flintans användning<br />
under bronsålder, järnålder och medeltid uppmärksammats.<br />
Grundläggande forskning kring kronologi, rumslig spridning<br />
och funktion i ett långtidsperspektiv är här nödvändig<br />
<strong>för</strong> att kunna nå en <strong>för</strong>ståelse av flintanvändningens sociala<br />
och kulturella aspekter.<br />
Vid framtida undersökningar bör en helhetssyn på flintmaterialet<br />
tillämpas, där råmaterialsanalyser, studier av produktionstekniker<br />
och -metoder och funktionsanalyser kombineras<br />
med studier av olika fyndkontexter och med typologiska,<br />
kronologiska och korologiska studier. Det övergripande<br />
målet är att skapa möjligheter att beskriva och tolka<br />
flintans roll och användning och att skapa ett underlag <strong>för</strong>
<strong>för</strong>ståelse av hur flintan värderats på olika platser under olika<br />
perioder av <strong>för</strong>historien och under historisk tid.<br />
Som exempel på vad <strong>för</strong>djupade studier av flintmaterial<br />
kan bidraga med kan nämnas en undersökning i Fosie i samband<br />
med Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Inom ett torrlagt våtmarksområde<br />
påträffades ett fåtal kärl av senneolitisk karaktär,<br />
enstaka flintartefakter från senneolitisk tid och mesolitisk<br />
tid samt en hel del slagen flinta. Vid <strong>för</strong>sta påseende<br />
verkade materialet representera en mesolitisk aktivitet i<br />
form av utkastlager och ett neolitiskt lager med flinta och<br />
keramik. Huruvida de neolitiska flintartefakterna skulle<br />
tolkas som boplatsmaterial i ett utkastlager eller som en<br />
avsiktlig deponering var oklart. När analysen av materialet<br />
påbörjades konstaterades att en del av flintan var rödbrunt<br />
patinerad, medan andra delar hade en annan typ av patinering.<br />
I den delen av materialet som uppvisade den rödbruna<br />
patineringen ingick de mesolitiska artefakterna. Vid en teknologisk<br />
analys visade det sig att flintmaterialet grovt kunde<br />
delas in i två grupper, en med stenålderskaraktär och en<br />
med brons-/järnålderskaraktär. Det visade sig också att<br />
övervägande delen av materialet i gruppen med stenålderskaraktär<br />
var rödbrunt patinerat. Materialet från våtmarken<br />
representerar alltså sammantaget ett utkast- eller aktivitetslager<br />
från mesolitikum, en sannolik offernedläggelse av keramik<br />
och flintartefakter under senneolitikum och ett boplatsmaterial<br />
av avfallskaraktär från yngre bronsålder–äldre<br />
järnålder. Våtmarksområdet och dess fyndmaterial kunde<br />
således genom en ingående analys ges en mer specificerad<br />
tolkning genom att man vidtog detaljerade analyser,<br />
något som är en viktig lärdom in<strong>för</strong> framtida undersökningar.<br />
Keramik<br />
Studiet av keramik inom <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har under<br />
senare år främst fokuserat på funktionella aspekter, som ett<br />
led i projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsens tema ”det funktionella<br />
landskapet”. Dessutom har speciell uppmärksamhet riktats<br />
mot kronologiska och typologiska aspekter på tidigneolitisk<br />
keramik samt tekniska, rumsliga och typologiska studier<br />
av den vikingatida – tidigmedeltida östersjökeramiken.<br />
Ett annat intresseområde har varit den äldre järnålderns<br />
keramik, speciellt avseende lokala traditioner och deras<br />
kronologiska relevans.<br />
Även om kronologiska frågor av tradition ägnas stor<br />
uppmärksamhet i keramikstudier har vissa perioder varit<br />
eftersatta. Då den keramiska forskningen allt oftare kommit<br />
till slutsatsen att <strong>för</strong>ändring fram<strong>för</strong> allt skett på lokal nivå<br />
är det lämpligt att skapa lokala kronologier med fokus på<br />
sydvästra Skåne. I detta arbete bör ingå såväl studier av tidigare<br />
mindre uppmärksammade perioder och keramiktyper,<br />
som en granskning och prövning av rådande indelningar.<br />
Med studier inriktade på kombinationen av funktion och<br />
kronologi i ett regionalt och lokalt perspektiv finns möjligheter<br />
att genom keramiken nå ny kunskap om sociala och<br />
kulturella <strong>för</strong>hållanden. Nedan diskuteras kort vad funktionella<br />
analyser kan bidraga med samt frågor kring grunderna<br />
<strong>för</strong> typologiska indelningar av den tidigneolitiska keramiken.<br />
Keramik i form av skålar, urnor, fat, lerskivor, lerblock,<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 83<br />
deglar, lock, sländtrissor och tegel har som så många andra<br />
artefakter vanligen analyserats med fokusering på form, ornering<br />
och funktion. Av dessa har fram<strong>för</strong>allt de två <strong>för</strong>stnämnda<br />
tilldragit sig studier med avsikt att upprätta typologiska<br />
sekvenser. Funktionsanalyser har däremot varit eftersatta<br />
vilket kan <strong>för</strong>efalla märkligt utifrån antagandet att<br />
keramikens utformning i mångt och mycket styrts av dess<br />
tänkta användning.<br />
Olika keramikkärls funktion kan analyseras genom<br />
morfologiska studier, vilka då inte enbart syftar till att <strong>för</strong>stå<br />
en enstaka form utan också olika formers relation till<br />
varandra. Under olika perioder har olika keramikinventarier<br />
<strong>för</strong>ekommit, som genom just variationen kan ge en inblick<br />
i hur processer som till exempel mathållning och begravningar<br />
strukturerats. 348 Studier av funktion kan också inriktas<br />
på analyser av matrester, både vad gäller sammansättningen<br />
och analyser av var på kärlen matresterna <strong>för</strong>ekommer.<br />
349 Mat behandlas och har behandlats på många olika<br />
sätt, vilket kan omfatta såväl kokning, ångkokning, stekning,<br />
grillning, torkning och fermentering som servering,<br />
<strong>för</strong>varing och deponering. Funktionella studier av keramik<br />
är således direkt relaterade till frågor som rör kosthållning<br />
och kulturellt betingade matvanor och dessas <strong>för</strong>ändring<br />
över tid.<br />
Även studier av leran, t.ex. rörande primär och sekundär<br />
bränning, magring och ytbehandling, kan bidra med information<br />
om kärlens tänkta användningsområde. Detta inbegriper<br />
analyser av av bränningsformer, lertillgång och magringstyp.<br />
350<br />
Indelningar av sydskandinavisk tidigneolitisk keramik<br />
i olika kronologiska och typologiska grupper har pågått i<br />
gott och väl 50 år. Med ojämna mellanrum ifrågasätts de<br />
rådande typologierna och kronologierna och det har, generellt<br />
sett, visat sig finnas en stor variation regionalt, och<br />
även lokalt, ifråga om ornering, kärlformer och dateringar.<br />
351 Således är det knappast fruktbart att sträva efter upprättandet<br />
av typologier och kronologier som avser lika stora<br />
områden som de som man brukade räkna med tidigare. 352<br />
Däremot kan lokala och regionala studier av olika fyndsammanhang<br />
och deras dateringar bidra till vår <strong>för</strong>ståelse av vad<br />
keramikens variationer kan representera i kulturella termer.<br />
Ekofakter<br />
Makrofossil, träkol och osteologiskt material, här sammanfattade<br />
i begreppet ekofakter, bör betraktas som innehållande<br />
samma informationspotential som andra artefaktkategorier<br />
och i lika stor utsträckning kulturellt betingande. Även<br />
subfossilt material, som kan påträffas t.ex. i våtmarker,<br />
brunnar och gödsellager, ingår här. Vid framtida undersökningar<br />
bör analyser av ekofakter integreras mera tydligt med<br />
analyser och tolkningar av övrigt arkeologiskt material.<br />
Makrofossil är produkter av jordbruk i form av grödor, tröskrester,<br />
foder och ogräs och påträffas som <strong>för</strong>kolnat och är ofta<br />
det vanligast <strong>för</strong>ekommande bevarade organiska materialet<br />
vid en utgrävning. Likt få andra artefaktkategorier representerar<br />
makrofossil ett faktiskt resultat av odling. Som sådant<br />
ger det följaktligen en utmärkt möjlighet att skapa<br />
bilder av den <strong>för</strong>historiska odlingen och boplatsområdets
84 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
närmiljö. Det bör dock påpekas att det inte representerar<br />
vad som odlats och skördats utan vad som <strong>för</strong>kolnats av det<br />
som odlats och skördats. Ofta bevaras makrofossil i stolphål<br />
och andra huslämningar på ett sätt som inte har motsvarigheter<br />
i andra artefaktkategorier och är därmed användbart<br />
<strong>för</strong> funktionsbestämning och rumsindelning av hus. Genom<br />
jäm<strong>för</strong>ande studier av fynd av makrofossil i hus och gropar<br />
kan dessa typer av anläggningar sammankopplas kronologiskt.<br />
Deponeringsmönster kan spegla aktivitetsytor och<br />
kulturhistoriska <strong>för</strong>hållningssätt till grödorna och bör tolkas<br />
i relation till artsammansättning, <strong>för</strong>råd, offer och avfall.<br />
De osteologiska materialen är väsentliga källor <strong>för</strong> många olika<br />
frågeställningar. Stora och välbevarade benmaterial har<br />
generellt sett stor kunskapspotential, eftersom tolkningar<br />
ofta baseras på olika kvantitativa beräkningar. Detta utesluter<br />
inte att även sämre bevarade och mindre benmaterial kan<br />
vara betydelsefulla. I det fall en undersökning kan <strong>för</strong>väntas<br />
generera benmaterial från tidsperioder, sammanhang eller<br />
områden varifrån benmaterial är dåligt kända, bör man ta<br />
speciell hänsyn till detta vid prioriteringen.<br />
Humanosteologiska frågeställningar berör me<strong>stad</strong>els<br />
gravmaterial och kan gälla övergripande problem likaväl<br />
som mer kulturspecifika frågor. Köns- och genusproblematik,<br />
med andra ord frågor som rör skillnader mellan män och<br />
kvinnor som biologiska och sociala kön, är ett uppenbart<br />
exempel. Frågor om social status <strong>för</strong> olika individer, könsoch<br />
åldersgrupper tar också ofta sin utgångspunkt i gravmaterial.<br />
Vid undersökningar av gravar är det väsentligt att<br />
man är medveten om vilka delar av skeletten som kan <strong>för</strong>modas<br />
vara speciellt sköra och vilka delar som är speciellt<br />
väsentliga <strong>för</strong> köns- och åldersbestämningar. Vid könsbestämning<br />
av människa används oftast ögonbrynsbågen och<br />
bäckenbenet (pubissymfysen). Arkeologiskt relevanta humanosteologiska<br />
studieområden är exempelvis frågor kring:<br />
– gravskick och <strong>för</strong>ändringar i detta över tid och rum, i<br />
relation till kön, ålder, social status och gravgåvor<br />
– gravgåvor, i relation till kön, ålder, gravskick, kulturgrupp<br />
– behandlingen av kroppen efter döden, i relation till kön,<br />
ålder, social status, kulturgrupp<br />
– hälsostatus, sjukdomar och skador, över tid, i <strong>för</strong>hållande<br />
till kön, ålder, kulturgrupp<br />
– demografiska frågor, befolknings<strong>för</strong>ändring över tid<br />
– eventuella släktskapsrelationer<br />
Man bör notera att även djurben som påträffas i gravar är en<br />
del av gravmaterialet, alltså rester efter ett kulturellt betingat<br />
urval, och där<strong>för</strong> bör betraktas som ett sådant då gravarna<br />
tolkas i sin helhet.<br />
Det är även väsentligt att notera att människoben ibland<br />
<strong>för</strong>ekommer i andra fyndkontexter än gravar, t.ex. i kulturlager<br />
och gropar från olika perioder. Det är känt från vissa<br />
delar av <strong>för</strong>historien att ben efter avlidna togs omhand och<br />
cirkulerade i olika rituella sammanhang efter det att individen<br />
hade begravts. 353 Vi känner också ett stort antal fynd<br />
av människoben från våtmarker. 354 Det är där<strong>för</strong> rimligt att<br />
anta att vi kan påträffa människoben bl.a. i kända offersam-<br />
manhang såsom stolphål, våtmarker och gropar. En annan<br />
orsak till <strong>för</strong>ekomsten av människoben i kulturlager kan<br />
vara att yngre bosättningar och odling kan ha <strong>för</strong>stört äldre<br />
gravar. För att undersöka denna möjlighet närmare fordras<br />
både noggranna inmätningar och stratigrafiska undersökningar<br />
samt datering av benen. Det finns således flera skäl<br />
att lyfta fram och aktivt undersöka vad människoben i kulturlager,<br />
och andra anläggningar som inte direkt kan tolkas<br />
som gravar, kan tänkas representera, tafonomiskt och kulturellt.<br />
Att datera sådana ben är ofta enda möjligheten att fastställa<br />
deras ursprungliga sammanhang.<br />
Animalosteologiskt material kan ge information om den<br />
<strong>för</strong>historiska och historiska djurhållningen och om djurens<br />
kulturhistoriska utnyttjande och användning. Detta är<br />
unikt <strong>för</strong> denna fyndkategori. Centrala frågor är relationen<br />
mellan vilt och tamt, frånvaron av fiskben under stora delar<br />
av <strong>för</strong>historien, ekonomisk utnyttjande av mjölk, kött, ull<br />
och skinn samt artsammansättningens kulturhistoriska betydelse<br />
och <strong>för</strong>ändring över tid. För diskussioner om hantverkets<br />
utveckling och organisation är horn- och benhantverket<br />
och avfall från detta hantverk viktiga källmaterial<br />
både då det gäller <strong>för</strong>historisk tid och medeltid. 355 Andra<br />
frågor vi kan ställa är:<br />
– Betyder pilspetsar jakt? Om så är fallet, var<strong>för</strong> finns det<br />
då så få djurben från vilda djur i fyndmaterialen?<br />
– Var är fiskbenen? Är deras frånvaro kulturellt betingad<br />
eller handlar det om bevarings<strong>för</strong>hållanden och utgrävningsmetoder?<br />
– Är benen slakt eller matavfall? Vilka delar av djuren<br />
finns representerade? Förekommer vissa delar av djuret<br />
endast i vissa kontexter?<br />
– Går det att se säsongsbundenhet i benmaterialet?<br />
– Hur kan vi se spår efter rituell användning av djurben<br />
eller delar av djurkroppar?<br />
– Kan användningen av last- och dragdjur beläggas?<br />
Nyligen har det visat sig vara möjligt att 14 C-datera kollagen<br />
från brända ben, något som påtagligt <strong>för</strong>bättrar våra<br />
möjligheter att datera bl.a. brandgravar, matrester på boplatser<br />
samt brända ben från offersammanhang. 356<br />
Andra artefaktkategorier<br />
Det finns ett antal vanligt <strong>för</strong>ekommande, men mera sällan<br />
problematiserade, artefaktkategorier som bör lyftas fram vid<br />
framtida undersökningar, t.ex. bearbetad sten i form av<br />
malstenar, slip- och polerstenar, krosstenar, kluvna stenar<br />
och gjutformar. Under senare år har den bearbetade stenens<br />
informationspotential i kulturhistoriskt inriktade studier<br />
kring olika tidsperioder påvisats på olika sätt. 357 Eftersom<br />
kunskapsläget är dåligt när det gäller stenmaterialen behövs<br />
grundläggande studier kring identifiering av bearbetningsspår,<br />
bearbetningsgrad och funktion samt studier av olika<br />
stenars geologiska proveniens.<br />
I arkeologiska material <strong>för</strong>ekommer ibland fossil, kulflintor<br />
(”rulleflintor”) och andra, mer eller mindre märkligt<br />
formade, naturstenar. De är vanligen inte bearbetade, men<br />
har uppenbarligen uppmärksammats och insamlats av människor<br />
under både <strong>för</strong>historisk och historisk tid. 358 Dessa
stenar kan således ses som artefakter i det avseendet, att även<br />
om de inte har formats medvetet, så har de avsiktligen brukats<br />
i vissa sammanhang och ingått däri på grund av sina<br />
funktionella eller symboliska betydelser. Deras kulturella<br />
betydelse kan, liksom andra artefakters betydelse, belysas<br />
genom analyser och tolkningar av fyndsammanhangen.<br />
De gamla materialen och den nya tekniken<br />
De gamla materialen<br />
Arkeologiska undersökningar som inte rapporteras har<br />
länge varit ett stort problem inom svensk uppdragsarkeologi.<br />
Bakom uppdraget finns ett uttalat samhällsintresse att<br />
tillvarata, dokumentera samt <strong>för</strong>medla de arkeologiska resultaten<br />
av en undersökning. Länsstyrelsens beslut om en<br />
arkeologisk undersökning innehåller även ett sista datum då<br />
undersökningen skall vara avrapporterad. Den uppdragstagande<br />
institutionen har genom att ta på sig uppdraget<br />
accepterat att färdigställa en rapport. Av flera olika skäl är<br />
det viktigt att även äldre material, som inte färdigställts<br />
inom utsatt tid, bearbetas och rapporteras. Man har vid en<br />
tidpunkt beslutat om en arkeologisk undersökning och därmed<br />
gjort bedömningen att det exploateringshotade området<br />
är av arkeologiskt värde. Så länge en undersökning <strong>för</strong>blir<br />
orapporterad är den inte allmänt tillgänglig <strong>för</strong> den<br />
arkeologiska världen och ingår inte heller i den uppdragstagande<br />
institutionens kunskapsbas, vilket är en klar brist<br />
bl.a. i samband med planeringen av framtida undersökningar.<br />
Ny kunskap motiverar att gamla material tas upp till<br />
<strong>för</strong>nyad bearbetning.<br />
Med utgångspunkt från erfarenheter av nyligen genomgångna<br />
och analyserade äldre undersökningar kan en handlingsplan<br />
som leder till en acceptabel ”lägsta nivå” <strong>för</strong> befintligt<br />
orapporterat material fastställas: 1) ritningar bör<br />
digitaliseras och sammanställas till planöversikter och 2)<br />
dokumentationsmaterial och fyndmaterial bör genomgås<br />
och registreras i en databas. Genom detta uppnås två mål:<br />
undersökningen <strong>för</strong>eligger på en teknisk nivå jäm<strong>för</strong>bar<br />
med dagens undersökningar och undersökningen blir tillgänglig<br />
digitalt och därmed sökbar; alla <strong>för</strong>utsättningar<br />
uppfylls därmed <strong>för</strong> att undersökningen skall kunna ingå i<br />
ett arkeologiskt GIS <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong>.<br />
Efter denna grundläggande registrering bör materialet<br />
bearbetas, tolkas och publiceras. Detta kan t.ex. ske i samarbete<br />
med Arkeologiska Institutionen i Lund, i form av<br />
CD-uppsatser och avhandlingar.<br />
Ett projekt <strong>för</strong> att publicera ej redovisade undersökningar<br />
har initierats vid avdelningen. Hur mycket som ligger i<br />
arkiv och magasin utan att vara uppordnat, genomgånget<br />
och registrerat är inte känt <strong>för</strong> närvarande. Utifrån en översiktlig<br />
analys av respektive materials informationsvärde har<br />
en prioriteringslista upprättats. Arbetet kommer troligen<br />
att ske områdesvis, då även mindre undersökningar i närområdet<br />
till större undersökningar bör färdigställas i ett<br />
sammanhang, <strong>för</strong> att kunskapen om ett område skall bli så<br />
fullständig som möjligt. Kommunens långsiktiga byggplaner<br />
bör tas som grund <strong>för</strong> avgörandet om i vilken ordning<br />
materialen skall bearbetas (se kap. 4). För närvarande saknas<br />
medel <strong>för</strong> finansiering av detta projekt, men arbete pågår <strong>för</strong><br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 85<br />
att finna lösningar på problemet. Både externa medel och<br />
eventuella projekt <strong>för</strong> arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör<br />
beaktas.<br />
Ju mer komplett kunskapen om olika områden är, desto<br />
bättre <strong>för</strong>utsättningar finns <strong>för</strong> att minska kostnaderna vid<br />
kommande undersökningar.<br />
Den nya tekniken<br />
Med den nya tekniken avses främst området <strong>för</strong> inmätning<br />
och datorstödd hantering av komplexa mätdata i tre dimensioner.<br />
De tidigare manuella uppmätningarna har till största<br />
delen ersatts av digitalt inmätta planritningar. Så gott<br />
som allt som kan definieras med geografiska koordinater<br />
kan och bör registreras med en digital mätning. Detta gäller<br />
inte bara anläggningar och fynd, utan även olika slags<br />
provtagningar.<br />
Det är viktigt att medvetandet om att ritningsprocessen<br />
är en tolkningsprocess upprätthålls, något som inte alltid<br />
sker idag. Det digitalt avbildade skall inte vara av sämre<br />
kvalitet än det manuellt ritade. Där<strong>för</strong> skall det poängteras<br />
att det bör vara en och samma person som undersöker och<br />
mäter så att mätningsproceduren blir en i utgrävningsprocessen<br />
lika integrerad del som det manuella ritandet var tidigare.<br />
Om inte detta uppfylls riskerar man att viktiga fakta<br />
under utgrävningsfasen glöms och inte till<strong>för</strong>s ritningen.<br />
Det är viktigt att också underlagets jordarter karteras. Detta<br />
sker inte alltid idag, kanske <strong>för</strong> att man felaktigt inte<br />
uppfattar jordarten som en <strong>för</strong> tolkningen och <strong>för</strong>ståelsen<br />
relevant faktor.<br />
Den tolkande process som själva utgrävningsmomentet<br />
innebär skall inte bara få en verbal, utan även en grafisk dokumentation.<br />
Detta är ett av skälen till att sektionsritningar<br />
skall dokumenteras manuellt. Sektionsritningen är i ännu<br />
högre grad än planritningen en tolkning av dels ett skeende,<br />
dels en analys av detta skeendes tillkomst. I efterbearbetningen<br />
kan sektionsritningar digitaliseras.<br />
Komplexa anläggningar såsom stenläggningar och gravar,<br />
vilka vanligen dokumenteras i flera nivåer, kan med<br />
<strong>för</strong>del dokumenteras med fotogrammetrisk metod som<br />
kompletterar den digitala mätningen. Fotot kan sedan digitaliseras.<br />
Denna process är att <strong>för</strong>edra fram<strong>för</strong> traditionell<br />
manuell ritning då processen går snabbare. Erforderlig utrustning<br />
som digitala kameror och fototorn bör där<strong>för</strong> in<strong>för</strong>skaffas<br />
i tillräckligt antal.<br />
Geografiska Informations System vanligtvis <strong>för</strong>kortat<br />
till GIS är ett verktyg i en datamiljö som <strong>för</strong>enar databasens<br />
information med kartans grafiska bild. GIS kan användas<br />
både <strong>för</strong> analyser av lägesbunden data och <strong>för</strong> grafisk<br />
presentation av dessa. Eftersom nästan all arkeologisk information<br />
är lägesbunden så följer därav att GIS är ett utmärkt<br />
verktyg <strong>för</strong> hantering av arkeologiska data, både <strong>för</strong> den<br />
enskilda undersökningen som <strong>för</strong> en mer sammansatt fornlämningsmiljö.<br />
GIS underlättar med andra ord registrering,<br />
bearbetning och analys av stora datamängder och komplicerade<br />
sammanhang. Genom digitala metoder (inmätning,<br />
karthantering etc.) skapas bättre <strong>för</strong>utsättningar både ur<br />
administrativ och forskningsmässig synvinkel. Samtidigt<br />
ges möjlighet att på ett <strong>för</strong>bättrat sätt relatera arkeologiska<br />
material till andra materialkategorier som idag hanteras i
86 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
GIS-miljö, t.ex. äldre lantmäterikartor.<br />
Den stora vinsten med den nya tekniken är främst av två<br />
slag, dels är den tidsbesparande under fältfasen, samma yta<br />
ritas ungefär dubbelt så snabbt digitalt som manuellt, dels<br />
kan översiktsplaner genereras i samma takt som mätområden<br />
färdigställs, det vill säga mycket snabbt. Detta gör att<br />
komplexa drag, som <strong>för</strong>hållandet mellan olika anläggningstyper<br />
och urskiljandet av strukturer, kan noteras tidigare<br />
under utgrävningsfasen och därmed möjliggöra att resurser<br />
på ett tidigt <strong>stad</strong>ium kan styras i lämplig riktning. Det<br />
innebär också att större resurser kan ägnas åt övrig dokumentation<br />
och utgrävning.
4. Förväntningar in<strong>för</strong> framtiden med<br />
utgångspunkt från översiktsplaner<br />
En av anledningarna till att det vetenskapliga <strong>program</strong>met<br />
är tidsmässigt begränsat är dess karaktär av beredskapsplattform<br />
in<strong>för</strong> vad som, utifrån den övergripande kommunala<br />
planeringen, under överskådlig tid kan <strong>för</strong>väntas i form<br />
av konkreta utbyggnadsområden och därmed arkeologiska<br />
undersökningsytor. Då avdelningens verksamhet geografiskt<br />
omfattar flera skilda topografiska zoner med olika arkeologiska<br />
<strong>för</strong>utsättningar kommer vissa av <strong>program</strong>mets<br />
teman att revideras bl.a. utifrån var de kommande expansionsområdena<br />
är belägna och de kommer därmed över tid<br />
att koncentreras på olika arkeologiska problem och frågeställningar.<br />
Genom anslutningen av kranskommunerna<br />
Burlöv, Svedala och Vellinge kommer denna aspekt att bli<br />
än tydligare.<br />
De olika kommunerna upprättar bo<strong>stad</strong>s<strong>för</strong>sörjnings<strong>program</strong><br />
eller exploaterings<strong>program</strong> <strong>för</strong> längre eller kortare<br />
perioder. Dessa visar på kommunens ambitionsnivå och är<br />
också en politisk viljeyttring i fråga om utbyggnadstakt och<br />
vilka områden som ska beröras. Generellt kan sägas att under<br />
de kommande fyra åren planeras <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> och kranskommunerna<br />
närmare 7000 nya bostäder. Till stora delar<br />
rör det sig om villaområden.<br />
För <strong>Malmö</strong>s del har nyligen en översiktsplan presenterats<br />
med ett 25-årigt framtidsperspektiv samt ett bo<strong>stad</strong>s<strong>för</strong>sörjnings<strong>program</strong><br />
<strong>för</strong> perioden 2000-2004. 359 Av dessa<br />
kan utläsas att såväl bostäder som verksamheter är att <strong>för</strong>vänta<br />
fram<strong>för</strong> allt i de södra och sydvästra delarna innan<strong>för</strong><br />
Yttre Ringvägen. Till de större av dessa områden kan bl.a.<br />
Hyllievång och Bro<strong>stad</strong>en räknas. Även tillkommande fritids-<br />
och rekreationsområden kommer att uppta stora markarealer<br />
och beroende på ändamål och utformning kommer<br />
även dessa att bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> arkeologiska insatser i varierande<br />
grad och omfattning. Som exempel på sådana områden<br />
kan Lindängelunds och Lunnebjärs/Kungshögs fritidsområden<br />
nämnas.<br />
Förtätningar i befintliga byar, såsom Vintrie, Västra<br />
Klagstorp och Tygelsjö, innebär att medeltida bytomter eller<br />
områden i nära anslutning till sådana kan beröras av exploatering.<br />
I de medeltida städerna <strong>Malmö</strong>, Skanör och Falsterbo<br />
kommer också, om än i mindre omfattning än under<br />
tidigare decennier, en viss nybyggnation att ske. I <strong>Malmö</strong><br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 87<br />
planeras således nya bostäder/lokaler i kvarteren Liljan, S:t<br />
Jörgen och Frans Suell.<br />
För Svedala kommun har <strong>program</strong> upprättats <strong>för</strong> perioden<br />
2000-2004. Det är <strong>för</strong> tre områden som utbyggnader<br />
kommer att prioriteras: Börringe stationssamhälle, Holmeja<br />
och Bara. I ett annat sammanhang planeras en järnväg<br />
mellan flygplatsen Sturup och Öresundsbron. I Burlöv planeras<br />
en mycket liten utbyggnad i vad som redan är befintliga<br />
tätorter. Översiktplanen <strong>för</strong> Vellinge kan <strong>för</strong>väntas vara<br />
klar <strong>för</strong>st våren 2001.<br />
Med översiktsplanerna som instrument torde det inte<br />
vara omöjligt att identifiera lämpliga områden <strong>för</strong> mera<br />
helhetssyftande studier. Om de arkeologiska utredningarna<br />
gavs möjlighet att omfatta större ytor än vad som vanligtvis<br />
är fallet idag, skulle i framtiden den fragmentering av<br />
den arkeologiska informationen, som dagens ärendehantering<br />
i praktiken innebär, effektivt kunna motverkas. En sådan<br />
strategi, och genom<strong>för</strong>d i ett skede långt <strong>för</strong>e detaljplanearbetet,<br />
skulle med<strong>för</strong>a en tidig överblick av den totala<br />
fornlämningssituationen inom större områden. Även de<br />
arkeologiska frågeställningarna och prioriteringarna skulle<br />
kunna utformas på ett mera relevant och välunderbyggt<br />
sätt, liksom frågan om ett eventuellt bevarande av särskilt<br />
intressanta eller i ett undersökningsskede kostnadsintensiva<br />
fornlämningar eller fornlämningsområden. Ansatser i<br />
denna riktning har tidigare gjorts av bl.a. Svedala kommun,<br />
som låtit RAÄ genom<strong>för</strong>a i <strong>för</strong>sta hand byråmässiga utredningar<br />
med översiktsplanen som grund. 360<br />
En handläggning av skisserat slag <strong>för</strong>utsätter dock en<br />
större flexibilitet och samordning mellan de kommunala<br />
<strong>för</strong>valtningar som handhar markfrågor och exploatering.<br />
Därtill <strong>för</strong>eligger, om tidspannet mellan utredning och<br />
slutundersökning är allt<strong>för</strong> stort, risken att gjorda prioriteringar,<br />
sedda i perspektiv av senare forskningsresultat, inte<br />
motsvarar samtidens krav.<br />
För att möta en ökad arbetsbelastning och delvis nya<br />
uppgifter med anledning av det utökade geografiska verksamhetsområdet<br />
har avdelningen en ambition att på sikt<br />
stärka kunskapsläget vad gäller fornlämningssituationen i<br />
de anslutna kommunerna med RAÄ:s digitala fornlämningsregister<br />
som bas.
88 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
5. Det vetenskapliga <strong>program</strong>met i praktiken<br />
Det vetenskapliga <strong>program</strong>met ska på olika sätt integreras<br />
i avdelningens arbete. Det ska fungera som ett stöd och ange<br />
riktningen <strong>för</strong> den arkeologiska verksamheten under de<br />
närmaste åren. Tillämpliga delar av <strong>program</strong>mets problemområden<br />
och teman ska beaktas i undersökningsplaner och<br />
projekt<strong>program</strong>. Det är där<strong>för</strong> viktigt att alla är in<strong>för</strong>stådda<br />
med <strong>program</strong>mets mål och syften. En av poängerna med<br />
<strong>program</strong>met är att det ska utgöra en grund <strong>för</strong> en kritisk<br />
diskussion kring arkeologiska frågor och metoder. Denna<br />
kritiska hållning ska även prägla synen på det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>met. Det ska således finnas en fortlöpande diskussion<br />
om <strong>program</strong>met och dess innehåll, vilket kommer<br />
att vara av betydelse <strong>för</strong> den kommande uppföljningen.<br />
Projektinriktat<br />
Inom avdelningen pågår ett arbete <strong>för</strong> att stimulera ett mer<br />
projekt- och gruppinriktat sätt att arbeta. Den grundläggande<br />
idén är att skapa en lärande organisation med god<br />
kunskapsåter<strong>för</strong>ing. Förverkligandet av denna tanke ska ske<br />
genom att så många beslut som möjligt tas inom projekt<br />
och att gruppsammansättningen varierar, beroende på projektens<br />
art. Det med<strong>för</strong> att man till<strong>för</strong> den grupp man ingår<br />
i den kompetens och erfarenhet som man har och de nya<br />
kunskaper man vinner tar man med sig in i nästa projekt.<br />
Detta innebär inte att individen ska stå tillbaka <strong>för</strong> kollektivet<br />
utan att individen ska verka inom gruppen.<br />
Vid större arkeologiska uppdrag skapas vanligen projekt,<br />
inom vilka det ges <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> en sammanhållen<br />
arkeologisk problemorientering. Mindre undersökningar<br />
ska självfallet också ha en arkeologisk problemorientering,<br />
men kräver inte samma organisationsform. Syftet är<br />
att projektorganisationen ska ge möjligheter till samarbete<br />
och kraftsamling av resurser, avseende både kunskaper och<br />
personal. Det är viktigt att projekt skapas så tidigt som<br />
möjligt i planerings<strong>stad</strong>iet, vilket i praktiken innebär att<br />
redan större utredningar bör bedrivas i projektform eftersom<br />
metodval och därpå följande resultat kommer att styra<br />
projektet ända fram till slutundersökningen. Avsikten är att<br />
undvika att enskilda personer ensamma ansvarar <strong>för</strong> större<br />
undersökningar. Om flera personer tillsammans får möjlighet<br />
att planera och lägga upp undersökningarna så kommer<br />
bedömningarna och därmed undersökningsplanerna och<br />
projekt<strong>program</strong>men att bygga på en större samlad erfarenhet<br />
och kunskap. Vilka ärenden bör då utvecklas till projekt?<br />
Beslut om detta tas lämpligen av handläggare, forsk-<br />
nings- och utvecklingsansvarig (FoU-ansvarig) och verksamhetsansvarig,<br />
i samråd med avdelningens övriga projektledare<br />
och personal med specialkompetens. Nyckelord<br />
<strong>för</strong> avdelningens arbete framöver är således:<br />
– integrering av det vetenskapliga <strong>program</strong>met i avdelningens<br />
arbete<br />
– kunskapsåter<strong>för</strong>ing genom en lärande organisation samt<br />
forsknings- och utvecklingsansvarig<br />
– projektorienterat arbete<br />
Det vetenskapliga <strong>program</strong>met i<br />
organisationen<br />
Inledningsvis berördes hur det vetenskapliga <strong>program</strong>met<br />
är tänkt att fungera i verksamheten. Som ett led i genom<strong>för</strong>andet<br />
av <strong>program</strong>mets idéer pågår <strong>för</strong>ändringar av avdelningens<br />
organisation, dels genom inrättandet av en FoUansvarig,<br />
dels genom att ett ”projektledarforum” skall skapas,<br />
i vilket såväl kommande som pågående projekt och<br />
undersökningar kommer att relateras till varandra. Tankarna<br />
bakom detta forum är att de olika projekten skall utbyta<br />
erfarenheter och synpunkter och att den FoU-ansvarige ska<br />
ha möjlighet att initiera diskussioner rörande det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>met och de projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
som arbetas fram. Vidare ingår representanter<br />
<strong>för</strong> pågående projekt tillsammans med den FoU-ansvarige<br />
och den/de person/er som handlägger de inkommande ärendena.<br />
I <strong>för</strong>ekommande fall kan även representanter <strong>för</strong> enskilda<br />
undersökningar, som ej är knutna till projekt, ingå,<br />
eller representanter <strong>för</strong> andra icke uppdragsarkeologiska<br />
projekt inom avdelningen. Sammansättningen och storleken<br />
kommer där<strong>för</strong> att variera beroende på de behov som<br />
råder <strong>för</strong> tillfället. Avsikten är att detta forum ska bli betydelsefullt<br />
<strong>för</strong> kunskapsåter<strong>för</strong>ingen inom avdelningen genom<br />
att erfarenheter från ett projekt kan komma andra projekt<br />
tillgodo på ett mer direkt sätt.<br />
Diskussionerna ska <strong>för</strong>as ut i de olika projekten, vilket<br />
kommer att ske på varierande sätt beroende på hur dessa är<br />
organiserade. Det viktiga är att det finns ett fungerande system<br />
<strong>för</strong> diskussioner och spridning inom och mellan de olika<br />
projekten så att personalen kontinuerligt blir delaktig. Härigenom<br />
ges alla möjlighet att ta del av och <strong>för</strong>hålla sig till de<br />
olika projekt<strong>program</strong>men och undersökningsplanerna.<br />
Det vetenskapliga <strong>program</strong>met ska <strong>för</strong>verkligas genom<br />
projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner. Upprättandet av
dessa ska ske under överinseende av den FoU-ansvarige och/<br />
eller någon annan sakkunnig. Projektledare och övriga arbetsledare<br />
ska se till att det skapas <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> alla<br />
inom deras projekt och undersökningar att tillgodogöra sig<br />
projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner. Det är arbetsledarna,<br />
tillsammans med den FoU-ansvarige, som ansvarar<br />
<strong>för</strong> uppföljningen av projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner.<br />
Citytunnelprojektet<br />
Det stora projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen har inte bara genererat<br />
arkeologisk kunskap, utan har också inneburit att<br />
mycket värdefulla erfarenheter har kunnat göras om hur<br />
projekt lämpligen drivs. Erfarenheterna från projektet kommer<br />
att användas framöver i utvecklingen av de arkeologiska<br />
insatserna, organisationen och kunskapsåter<strong>för</strong>ingen.<br />
Den vetenskapliga ambitionsnivån i det <strong>för</strong> tillfället pågående<br />
Citytunnelprojektet kommer att genomsyras av det<br />
som uttrycks i det vetenskapliga <strong>program</strong>met. Delprojekten<br />
kommer direkt att knyta an till de teman som här ställts<br />
upp. För att garantera kvaliteten på projektet kommer det<br />
att finnas en intern kontrollfunktion i form av en FoU-ansvarig<br />
som är fristående i <strong>för</strong>hållande till projektledningen.<br />
Den externa kontrollfunktionen kommer att utövas av en<br />
referensgrupp med sakkunniga från Arkeologiska institutionen<br />
i Lund, Länsstyrelsen i Skåne, Kalmar Läns museum<br />
och Köpenhamns Amtmuseumsråds antikvariska enhet.<br />
Förverkligandet av projekt<strong>program</strong>mets ambitionsnivå<br />
kommer att säkerställas genom att de fältarbetsansvariga<br />
ges möjlighet att deltaga i projektgruppen och därigenom<br />
aktivt i diskussioner och beslutsfattande. Det viktiga är att<br />
betydelsefulla beslut <strong>för</strong> undersökningarnas genom<strong>för</strong>ande<br />
inte tas av enskilda, utan av en grupp och med <strong>för</strong>egående<br />
diskussion. På så sätt skapas <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> kunskapsåter<strong>för</strong>ing,<br />
delaktighet, informationsspridning och en kontinuerlig<br />
utvärdering samt uppföljning av projektet. Uppföljningen<br />
ska ske fortlöpande ända tills allt är avrapporterat.<br />
Dessutom bör projektet utvärderas av referensgruppen<br />
och den FoU-ansvarige.<br />
Exploatering och arkeologi<br />
Uppdragsarkeologin utmärks av att lokaliseringen av de<br />
arkeologiska undersökningarna ytterst styrs av <strong>för</strong>etags och<br />
kommuners behov av mark <strong>för</strong> vägar, bostäder och industrier<br />
mm. I ett expanderande stor<strong>stad</strong>sområde som <strong>Malmö</strong> får<br />
detta till följd att arkeologiska undersökningar på närliggande<br />
ytor sprids ut i tid, fram<strong>för</strong> allt beroende på de ekonomiska<br />
konjunkturerna. Även den administrativa ärendegången<br />
med<strong>för</strong> att den arkeologiska planeringen ofta fokuseras<br />
på de enskilda ytorna och inte tar sin utgångspunkt i<br />
en helhetsbild av fornlämningarna som sådana.<br />
Det finns flera nackdelar med detta arbetssätt. Ur vetenskaplig<br />
synpunkt är det problematiskt att de arkeologiska<br />
projekten hittills varit kopplade till ”ärenden” och inte kunnat<br />
läggas upp oberoende av dessa. Spridningen i tid och<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 89<br />
uppdragens rumsliga begränsningar leder till att närliggande<br />
ytor undersöks på olika sätt, med skilda målsättningar<br />
och med olika prioriteringsgrad, beroende på att synsätt och<br />
metoder <strong>för</strong>ändras och utvecklas över tid. När en ny exploateringsyta<br />
skall undersökas saknas dessutom oftast möjligheter<br />
att tillräckligt ingående analysera och utvärdera resultaten<br />
från tidigare undersökningar i närområdet. Detta går<br />
tillbaka på mer generella problem inom uppdragsarkeologin<br />
såsom eftersläpningen av rapporter, som främst berör<br />
1970- och 1980-talens omfattande undersökningsverksamhet.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong> har här inte fått samma möjligheter<br />
som RAÄ, som i form av särskilt tilldelade medel kunnat<br />
slutrapportera äldre undersökningar. Ytterligare ett<br />
problem är bristen på kritiska utvärderingar och problematiserande<br />
synteser av den arkeologi som hittills bedrivits i<br />
<strong>Malmö</strong>området. Sådana kan inte genom<strong>för</strong>as inom ramen<br />
<strong>för</strong> enskilda projekt eller undersökningar utan medel måste<br />
sökas på annat håll. Dock har projekt som ”Det dolda kulturlandskapet”<br />
och SESAM-projektet med<strong>för</strong>t att äldre undersökningar<br />
kunnat bearbetas och analyseras, vilket resulterat<br />
i ett bättre kunskapsläge, avslutade grävningsrapporter<br />
samt CD-uppsatser vid Arkeologiska institutionen i<br />
Lund. Mycket arbete återstår emellertid <strong>för</strong> att situationen<br />
skall bli tillfredsställande.<br />
De negativa följderna av arkeologins ensidiga beroende<br />
av exploateringen, som med<strong>för</strong> en olycklig fragmentering<br />
av den arkeologiska kunskapen, bör aktivt motverkas och i<br />
alla sammanhang bör <strong>för</strong>delarna med att undersökningar<br />
sätts in i större sammanhang understrykas. Det finns inget<br />
som hindrar att man samman<strong>för</strong> enskilda ärenden till gemensamma<br />
vetenskapliga projekt, vilket genom<strong>för</strong>ts inom<br />
det pågående Citytunnelprojektet. Genom att skapa övergripande<br />
projekt med långsiktiga mål kan vi skapa <strong>för</strong>utsättningar<br />
<strong>för</strong> en bättre kontinuitet i kunskapsuppbyggnaden,<br />
vilket är ett av medlen <strong>för</strong> att nå det egentliga målet:<br />
en forskningsinriktad uppdragsarkeologi.<br />
För att motverka risken att små projekt och enskilda<br />
undersökningar blir isolerade i <strong>för</strong>hållande till den forskning<br />
som bedrivs inom de större projekten bör man kunna<br />
skapa övergripande ”paraplyprojekt” som de olika projekt<strong>program</strong>men<br />
och undersökningsplanerna relaterar till. Samordning<br />
och fram<strong>för</strong>hållning också avseende annat relevant<br />
material, t.ex. äldre kartor och historiska källor, ger bakgrundskunskap<br />
till arkeologiska frågeställningar och tolkningar.<br />
Genom övergripande projekt och ökad samordning<br />
uppnås betydande vinster, fram<strong>för</strong> allt i samband med planering,<br />
rapportering och syntesarbete. Genom att tolkningar<br />
och resultat kan knytas samman erhålles också en bättre<br />
kunskap. Som exempel kan nämnas att inom temat ”Den<br />
kustnära bygden” kommer resultat från olika projekt och<br />
undersökningar att sammanställas i syntesarbeten. Temat<br />
kommer att ha en längre varaktighet än det vetenskapliga<br />
<strong>program</strong>mets tre år. Denna långsiktighet med<strong>för</strong> att det<br />
inte bara kommer att styras av det vetenskapliga <strong>program</strong>met<br />
utan även i betydande omfattning påverka kommande<br />
vetenskapliga <strong>program</strong>. Detsamma torde gälla även <strong>för</strong><br />
många andra teman i det vetenskapliga <strong>program</strong>met.
90 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Referenser<br />
Almqvist, U. & Svensson, M. 1990. Palissaderna<br />
från Annetorpsleden. En<br />
märklig fyndplats från stridsyxekulturen.<br />
Limhamniana 1990, sid. 11-43.<br />
Altenberg, K. 1999. Kvinnan, mannen,<br />
härden och plogen – om könsrollsmönster<br />
i de medeltida bosättningarna<br />
på Dartmoor och Bodmin Moor, England.<br />
I: Caesar m.fl. (red), Han, hon,<br />
den, det. Att integrera genus och kön i arkeologi.<br />
University of Lund. Institute of<br />
Archaeology. Report series No. 65,<br />
sid. 26-36 Lund.<br />
Ambrosiani, B. 1991. Birka: Its waterways<br />
and hinterland. I: Crumlin-Pedersen,<br />
O. (red), Aspects of Maritime Scandinavia<br />
AD 200-1200. Roskilde.<br />
Andersen, N. H. 1997. Sarup vol. 1, The<br />
Sarup Enclosures. Jutland Archaeological<br />
Society Publications XXXII: 1.<br />
Moesgaard.<br />
Andersen, S. H., Lind, B. & Crumlin-Pedersen,<br />
O. 1991. Slusegårdsgravpladsen<br />
III. Gravformer og gravskikke. Bådgravene.<br />
Århus.<br />
Andersson, C. & Hållans, A-M. 1997. No<br />
Trespassing. Physical and Mental<br />
Boundaries in Agrarian Settlements. I:<br />
Andersson m.fl. (red), Visions of the<br />
Past. Trends and Traditions in Swedish<br />
Medieval Archaeology. Lund Studies in<br />
Medieval Archaeology 19. Riksantikvarieämbetet,<br />
Arkeologiska undersökningar,<br />
skrifter nr 24, sid. 583-602.<br />
Lund & Stockholm.<br />
Andersson, E. 1996a. Invisible Handicrafts.<br />
The General Picture of Textile<br />
and Skin Crafts in Scandinavian Surveys.<br />
Lund Archaeological Review 1,<br />
1995, 7-19. Lund.<br />
Andersson, E. 1996b. Textilproduktion i<br />
arkeologisk kontext, en studie av yngre<br />
järnåldersboplatser i Skåne. University of<br />
Lund, Institute of Archaeology, Report<br />
Series No. 58. Lund.<br />
Andersson, E. 1999. The Common Thread,<br />
Textile Production during the Late Iron<br />
Age – Viking Age. University of Lund.<br />
Institute of Archaeology, Report Series<br />
No. 67. Lund.<br />
Andersson, E. 2000. Textilproduktion i<br />
Löddeköpinge – endast <strong>för</strong> husbehov?<br />
I: Svanberg & Söderberg, Porten till<br />
Skåne, Löddeköpinge under järnålder och<br />
medeltid. Riksantikvarieämbetet, skrifter<br />
No. 32, Arkeologiska studier kring<br />
Borgeby och Löddeköpinge 2, sid.<br />
158-187. Lund.<br />
Andersson, H. & Anglert, M. (red.) 1989.<br />
By, huvudgård, och kyrka. Studier i<br />
Y<strong>stad</strong>sområdets medeltid. Lund Studies<br />
in Medieval Archaeology 5. Stockholm.<br />
Andersson, M., Grønnegaard, T. J. &<br />
Svensson, M. 1999. Mellanneolitisk<br />
palissadinhägnad och folkvandringstida<br />
boplats. UV Syd Rapport 1999:101.<br />
Lund.<br />
Andersson, M. & Knarrström, B. 1999.<br />
Senpaleolitikum i Skåne – en studie av<br />
materiell kultur och ekonomi hos Sveriges<br />
<strong>för</strong>sta fångstfolk. RAÄ, UV Syd, skrifter<br />
No. 26. Lund.<br />
Andersson, T. 1991. Rapport. Arkeologisk<br />
slutundersökning. Toarp 5:6, Oxie sn,<br />
<strong>Malmö</strong>hus län, Skåne. MHM:7457.<br />
Arkivrapport.<br />
Andersson, T. 1994. Fosie grusterminal.<br />
Arkivrapport. Stadsantikvariska avdelningen.<br />
MHM:7360.<br />
Anglert, M. 1989. Den kyrkliga organisationen<br />
under äldre medeltid. I: Andersson<br />
& Anglert (red), By, huvudgård,<br />
och kyrka. Studier i Y<strong>stad</strong>sområdets<br />
medeltid. Lund Studies in Medieval<br />
Archaeology 5, sid. 221-242 Stockholm.<br />
Anglert, M. 1995. Kyrkor och herravälde.<br />
Från kristnande till sockenbildning I Skåne.<br />
Lund Studies in medieval Archeology<br />
16. Lund.<br />
Arkeologi i <strong>Malmö</strong>. En presentation av ett antal<br />
undersökningar ut<strong>för</strong>da under 1980talet.<br />
1992. Rapport 2. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Arrhenius, B. & Lidén, K. 1989. Fisksoppa<br />
eller vegetabilisk gröt? Diskussion<br />
kring matrester från Tybrind Vig. Laborativ<br />
Arkeologi 3, sid. 5-17, Stockholm.<br />
Artursson, M. 1999. Saxtorp. Boplatslämningar<br />
från tidigneolitikum–mellanneolitikum<br />
och romersk järnålder–folkvandringstid.<br />
UV Syd Rapport 1999:79.<br />
Arkeologisk undersökning.<br />
Arwill-Nordbladh, E. 1998. Genuskonstruktioner<br />
i nordisk vikingatid. Förr och<br />
nu. GOTARC, Gothenburg Archaeological<br />
Theses, Series B No. 9. Göteborg.<br />
Axelsson, S. & Gunnarsson, P. 1998. A<br />
Gender Perspective in Rescue Archaeology.<br />
I: Andersson m.fl. (red), The<br />
Kaleidoscopic Past. Proceedings of the<br />
5 th Nordic TAG conference. Göteborg,<br />
2-5 April 1997, sid. 191-200. Gotarc<br />
Serie C, Arkeologiska skrifter No. 16.<br />
Göteborg.<br />
Barker, G. 1999. Cattle-keeping in ancient<br />
Europe: to live together or apart?<br />
I: Fabech & Ringtved (red), Settlement<br />
and Landscape, Proceedings of a conference<br />
in Århus, Denmark, May 4-7<br />
1998, sid. 273-280. Jutland Archaeological<br />
Society.<br />
Barrett, John. 1994. Fragments from Antiquity.<br />
An Archaeology of Social Life in<br />
Britain, 2900-1200 BC. Oxford.<br />
Baudou, E. 1960. Die regionale und chronologische<br />
Einteilung der jüngeren Bronzezeit<br />
im Nordischen Kreis. Stockholm.<br />
Baudou, E. 1991. Helgedom, hus och hög.<br />
I: Lagerlöf (red), Gravfältsundersökningar<br />
och gravarkeologi. Forskning <strong>för</strong> kulturmiljövård<br />
3. Stockholm.<br />
Beausang, E. 1999. Barumskvinnan, en<br />
moder? Skelett med indikationer på<br />
barnafödsel. I: Caesar m.fl. (red), Han,<br />
hon, den, det. Att integrera genus och kön i<br />
arkeologi. University of Lund. Institute<br />
of Archaeology. Report series No. 65,<br />
sid. 96-106. Lund<br />
Beausang, E. 2000. Childbirth in prehistory:<br />
an introduction. European Journal<br />
of Archaeology, Vol. 3(1): 69-87.<br />
Becker, C. J. 1947. Mosefundne lerkar fra<br />
Yngre Stenalder. Aarbøger for Nordisk<br />
Oldkyndighed og Historie 1947. Köpenhamn.<br />
Bell, C. 1992. Ritual theory, ritual practice.<br />
Oxford.<br />
Bender, B. 1993. Landscape: Politics and<br />
Perspectives. Oxford.<br />
Berggren, Å. 2000a. Contextual archaeology<br />
in theory and practice – some reflections<br />
on the excavations at Çatalhöyük.<br />
I: Eriksdotter m.fl., Att tolka stra-
tigrafi. Det tredje nordiska stratigrafimötet,<br />
sid. 36-47. Mariehamn.<br />
Berggren, Å. 2000b. Det tidiga jordbrukets<br />
osynliga spår. I: Björhem (red),<br />
Föresunds<strong>för</strong>bindelsen, sid. 46-47. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Billberg, I. (under utgivning), <strong>Malmö</strong> och<br />
dess omland. Några tankar kring handeln<br />
mellan <strong>Malmö</strong> och dess omland<br />
under medeltiden.<br />
Billberg, I. & Reisnert, A. 1993. <strong>Malmö</strong><br />
under 1200-talet. Elbogen. <strong>Malmö</strong> fornminnes<strong>för</strong>enings<br />
tidskrift 1993, sid. 114-<br />
151.<br />
Billberg, I., Björhem, N. & Thörn, R.<br />
(red.). 1996a. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och arkeologi. Projekt<strong>program</strong> och<br />
undersökningsplaner <strong>för</strong> arkeologiska<br />
undersökningar. Stadsantikvariska avdelningen.<br />
<strong>Malmö</strong> Museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Billberg, I. m.fl. 1996b. 10 x Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Bulletin <strong>för</strong> arkeologisk forskning<br />
i Sydsverige. Nr. 2-3/1996. Arkeologiska<br />
institutionen, Lund.<br />
Billberg, I., Björhem, N., Magnusson<br />
Staaf, B. & Thörn, R. (red.). 1998.<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen och arkeologi II.<br />
Projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
<strong>för</strong> arkeologiska slutundersökningar.<br />
Stadsantikvariska avdelningen,<br />
<strong>Malmö</strong> Museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Billberg, I. & Magnusson Staaf, B. (red.).<br />
1999. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen II. Rapport<br />
över arkeologiska <strong>för</strong>undersökningar.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Binford, L. 1982. The archaeology of place.<br />
Journal of Anthropological Archaeology<br />
1, sid. 5-31.<br />
Bintliff, J. (red). 1991. The Annales School<br />
and Archaeology. Leicester, London.<br />
Björhem, N. 1979. Svunna brunnar funna.<br />
<strong>Malmö</strong>ya 1979:1, sid. 43-47<br />
Björhem, N. 1994. Problemformuleringar<br />
in<strong>för</strong> arkeologiska utgrävningar i samband<br />
med Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer. Opublicerad rapport.<br />
Björhem, N. 1997. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Förslag till zonindelning av landskapet<br />
utemd Yttre Ringvägen. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Opublicerad rapport.<br />
Björhem, N. 1999. Bebyggelsefrågor i<br />
samband med Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Delresultat från ett delprojekt. Bulletin<br />
<strong>för</strong> arkeologisk forskning i Sydsverige, Nr.<br />
2, 1999, sid. 5-18.<br />
Björhem, N. (red.). 2000. Föresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
På väg mot det <strong>för</strong>flutna. <strong>Malmö</strong>:<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Björhem, N. (under utgivning), Med Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
i backspegeln. I:<br />
Anglert (red), De långa schaktens arkeologi.<br />
Björhem, N. & Säfve<strong>stad</strong>, U. 1989. Fosie<br />
IV. Byggnadstradition och bosättningsmönster<br />
under senneolitikum. <strong>Malmö</strong>fynd<br />
5. <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Björhem, N. & Säfve<strong>stad</strong>, U. 1993. Fosie<br />
IV. Bebyggelsen under brons- och järnålder.<br />
<strong>Malmö</strong>fynd 6. <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Blomqvist, R. 1950. Falsterbohus. Kulturens<br />
årsbok 1950, sid. 142-181. Lund<br />
Borrie, E., Carlsson, P., Strandmark, F. &<br />
Thilderkvist, J. 2000. Landskap, djur<br />
och avfall från Kastanjegården under<br />
<strong>för</strong>romersk järnålder. Uppsats, HOS<br />
(Historisk osteologi) 404, Arkeologiska<br />
institutionen, Lunds universitet.<br />
Bourdieu, P. 1977. Outline of a theory of<br />
practice. Cambridge.<br />
Bradley, R. 1993. Altering the Earth. The<br />
Origins of Monuments in Britain and<br />
Continental Europe. Society of Antiquaries<br />
of Scotland. Edinburgh.<br />
Bradley, R. 2000. An Archaeology of Natural<br />
Places. London & New York.<br />
Braudel, F. 1972-73. The Mediterranean<br />
and the Mediterranean world in the age of<br />
Philip II, vol I & II. London.<br />
Braut 1. Nordiske Vejhistoriske Studier.<br />
1996. Redigeret af Jens Vellev. Udgivet<br />
af Danmarks Vejmuseum.<br />
Broadbent, N. & Knutsson, K. 1980.<br />
Några reflektioner kring experimentell<br />
arkeologi och dess tillämpning i<br />
Norden, TOR 18, 1978-79, sid. 5-14.<br />
Brorsson, T. 2000. Analys av teknisk keramik<br />
från Kristineberg. I: Rudebeck &<br />
Ödman, Kristineberg – en gravplats under<br />
4 500 år, bilaga VI.<br />
Brown, N.O. 1947. Hermes the Thief. The<br />
Evolution of a Myth. University of Wisconsin<br />
Press.<br />
Brumfiel, E. M. 1991. Weaving and cooking:<br />
Women´s Production in Aztec<br />
Mexico. I: Gero & Conkey (red),<br />
Engendering Archaeology, sid. 224-251.<br />
Oxford.<br />
Butler, J. 1993. Bodies that matter – On the<br />
discursive limits of ”sex”. New York &<br />
London.<br />
Börjesson, K. 1997. Kontinuitet eller avbrott?<br />
En analys av bosättningsmönstret<br />
under senneolitikum och äldre<br />
bronsålder i sydvästra Skåne. C-uppsats<br />
i arkeologi, Lunds universitet.<br />
Caesar, C., Gustin, I., Iregren, E., Petersson,<br />
B., Rudebeck, E., Räf, E. & Ströbeck,<br />
L. 1999. Han, hon, den, det. Att<br />
integrera genus och kön i arkeologi. University<br />
of Lund. Institute of Archaeology.<br />
Report series No. 65. Lund.<br />
Callmer, J. 1997. Aristokratiskt präglade<br />
residens från yngre järnåldern i forskningshistorien<br />
och deras problematik.<br />
I: Callmer & Rosengren (red), ”…gick<br />
Grendel att söka det höga huset…” Arkeologiska<br />
källor till aristokratiska miljöer i<br />
Skandinavien under yngre järnålder. Slöingeprojektet<br />
1. Hallands Länsmuseers<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 91<br />
Skriftserie No 9 / GOTARC C. Arkeologiska<br />
Skrifter No 17, sid. 11-18.<br />
Halm<strong>stad</strong>.<br />
Callmer, J. & Rosengren, E. (red). 1997.<br />
”…gick Grendel att söka det höga huset…”<br />
Arkeologiska källor till aristokratiska<br />
miljöer i Skandinavien under yngre<br />
järnålder. Slöingeprojektet 1. Hallands<br />
Länsmuseers Skriftserie No 9 / GO-<br />
TARC C. Arkeologiska Skrifter No<br />
17. Halm<strong>stad</strong>.<br />
Carelli, P. 1996. På Kulturens bakgård. Arkeologisk<br />
undersökning in<strong>för</strong> Vita husets<br />
tillbyggnad. Kv. Tegnér nr. 1. Lund.<br />
Arkeologiska rapporter från Lund, nr.<br />
18. Kulturen. Lund.<br />
Carelli, P. & Kresten, P. 1997. Give Us<br />
This Day Our Daily Bread. A Study of<br />
Late Viking Age and Medieval Qernstones<br />
in south Scandinavia. Acta Archaeologica,<br />
vol. 68, sid. 109-137.<br />
Carlsson, S. 1998. Gravar som källa till<br />
social struktur, med bronsåldern som<br />
exempel. D-uppsats i arkeologi, Arkeologiska<br />
institutionen, Lunds universitet.<br />
Carver, M. 1990. Digging for data: archaeological<br />
approaches to data definition,<br />
acquisition and analysis. I: Francovich,<br />
R. & Manacorda, D. (red), Lo scavo archaeologico:<br />
dalla diagnosi allédizione.<br />
Firenze.<br />
Chadwick, A. 1997. Archaeology at the<br />
edge of chaos: further towards reflexive<br />
excavation methodologies. Assemblage,<br />
Vol. 3.<br />
Christensen, T. 1997. Lejrehallen. I: Callmer<br />
& Rosengren (red), ”…gick Grendel<br />
att söka det höga huset …” Arkeologiska<br />
källor till aristokratiska miljöer i<br />
Skandinavien under yngre järnålder. Slöingeprojektet<br />
1. Hallands Länsmuseers<br />
Skriftserie No 9/ GOTARC C. Arkeologiska<br />
skrifter No 17, sid. 47-54.<br />
Halm<strong>stad</strong>.<br />
Christophersen, A. 1980. Håndverket i forandring.<br />
Studier i horn- og beinhåndverkets<br />
utvikling i Lund ca 1000-1350.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 4°, No. 13. Lund.<br />
Colpe, C. 1970. Theoretische Möglichkeiten<br />
zur Identifizierung von Heiligtumern<br />
und Interpretation von Opfern<br />
in ur- und parahistorischen Epochen.<br />
Vorgeschichtliche Heiligtumer und Opferplätze<br />
in mittel- und Nordeuropa. Dritte<br />
Folge, Nr 74, sid. 18-39. Göttingen.<br />
Conkey, M. & Spector, J. 1984. Archaeology<br />
and the Study of Gender. I: Schiffer<br />
(red), Advances in Archaeological Method<br />
and Theory, vol. 7, sid. 1-38. New<br />
York.<br />
Conkey, M. & Gero, J. 1991. An Introduction<br />
to Woman and Prehistory. I: Gero<br />
& Conkey (red), Engendering Archaeology.<br />
Women and Prehistory, sid. 3-30. Oxford.
92 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Damm, C. 1993.The Danish Singel Grave<br />
culture – Ethnic Migration or social<br />
Construction? Journal of Danish Archaeology<br />
10, sid. 199-204.<br />
Davidson, H. Ellis (red). 1993. Boundaries<br />
and Thresholds. Papers from a Colloquium<br />
of The Katharine Briggs Club.<br />
Stroud.<br />
Derevenski, J. S. (red). 2000. Children and<br />
Material Culture. London & New York.<br />
Draiby, B. 1984. Fragtrup – en boplads fra<br />
yngre bronzealderi Vesterhimmerland.<br />
Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og<br />
Historie 1984. Tilegnet Carl Johan<br />
Becker på 70-årsdagen 3. September<br />
1985. Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab.<br />
Odense.<br />
Duncan, J. 1990. The City as Text: The<br />
Politics of Landscape Interpretation in the<br />
Kandyan Kingdom. Cambridge.<br />
Ebbesen, K. & Mahler, D. 1980. Virum.<br />
Et tidlig-neolitisk bopladsfund. Aarbøger<br />
for nordisk Oldkyndighed og Historie<br />
1979, sid. 11-61. Köpenhamn.<br />
EBO (Encyclopaedia Britannica Online),<br />
”ceremonial object”,<br />
http://www.eb.com:195/bol/<br />
topic?eu=117421&sctn=4<br />
”Social status”,<br />
http://www.eb.com:195/bol/<br />
topic?eu=70236&sctn=1<br />
Edmonds, M. 1995. Stone Tools and Society.<br />
Working Stone in Neolithic and Bronze<br />
Age Britain. London.<br />
Elfwendahl, M. 1999. Från skärva till kärl:<br />
ett bidrag till vardagslivets historia i Uppsala.<br />
Stockholm.<br />
Eliasson, L. & Kishonti, I. Under utgivning.<br />
Rapport över Lockarp 7B, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Engelmark, R., Linderholm, J., Thörn, R.<br />
& Wallin, J-E. 2000. Bronsålderns<br />
gravhögar som källmaterial <strong>för</strong> kultur- och<br />
naturmiljö. Miljöarkeologiska gravundersökningar<br />
inom <strong>Malmö</strong> kommun.<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Rapport. Miljöarkeologiska<br />
laboratoriet, Umeå Universitet<br />
& Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
Engel<strong>stad</strong>, E. 1991. Gender and the use of<br />
household space: An ethnoarchaeological<br />
approach. I: Grøn m.fl. (red), Social<br />
Space. Human Spatial Behaviour in<br />
Dwellings and Settlements, sid. 49-54.<br />
Odense.<br />
Ericson Lagerås, K. 1999. En långhög vid<br />
Krångeltofta. Arkeologisk undersökning,<br />
UV Syd Rapport 1999:44. Lund<br />
Eriksdotter, G., Larsson, S. & Löndahl, V.<br />
(red). 2000. Att tolka stratigrafi. Det<br />
tredje nordiska stratigrafimötet, Mariehamn.<br />
Erikson, M. 1995. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Kulturgeografisk undersökning <strong>för</strong><br />
området mellan brofästet och kontinentalbanans<br />
anslutning vid Lockarp.<br />
I: Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Rapport över arke-<br />
ologiska <strong>för</strong>undersökningar 1995, sid.<br />
167-189. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
<strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Erikson, M. 1997a. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Landskapshistorisk studie <strong>för</strong> Yttre<br />
Ringvägen mellan Lockarp i <strong>Malmö</strong><br />
<strong>stad</strong> och Burlövs kommun. Opublicerad<br />
rapport. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
<strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Erikson, M. 1997b. Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Landskapshistorisk studie <strong>för</strong> Yttre<br />
Ringvägen mellan kommungränsen<br />
och Åkarp. Opublicerad rapport.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Erikson, M. 1998. Kulturgeografi och kartanalyser.<br />
I: Billberg m.fl. (red.), Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och arkeologi II. Projekt<strong>program</strong><br />
och undersökningsplaner <strong>för</strong> arkeologiska<br />
slutundersökningar, sid. 37-39.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Erikson, M. 1999. <strong>Kulturmiljö</strong>vårds<strong>program</strong>.<br />
Bå<strong>stad</strong>s kommun. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Erikson, M. (under utgivning), En väg till<br />
Uppåkra? Acta Archaeologica Lundensia,<br />
Series in 8 o , 29, Uppåkrastudier 3.<br />
Stockholm.<br />
Erikson, M. & Samuelsson, B-Å. 2000.<br />
Vägar. I: Björhem (red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
sid. 200-201. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Eriksson. H. S. 1980. Skånemarkedet. Wormianum.<br />
Århus.<br />
Eriksson, N., Rogius, K., Rosendahl, A. &<br />
Wennberg, T. 2000. Fyndrika TNgropar<br />
i sydvästra Skåne. CD-uppsats,<br />
Arkeologiska institutionen, Lunds<br />
universitet.<br />
Ersgård, L. 1988. Vår marknad i Skåne.<br />
Bebyggelse, handel och urbanisering i Skanör<br />
och Falsterbo under medeltiden. Lund<br />
Studies in Medieval Archaeology 4.<br />
Lund.<br />
Ersgård, L. & Hållans, A-M. 1996. Medeltida<br />
landsbygd. En arkeologisk utvärdering.<br />
Riksantikvarieämbetet, arkeologiska<br />
undersökningar. Skrifter nr 15.<br />
Stockholm.<br />
Fabech, C. 1998. Kult og Samfund i yngre<br />
jernalder – Ravlunda som exempel. I:<br />
Larrson & Hårdh (red), Centrala platser<br />
– centrala frågor. Samhällsstrukturen under<br />
järnåldern, sid. 147-163. Lund.<br />
Fabech, C. & Ringtved, J. (red). 1999.<br />
Settlement and Landscape. Proceedings of<br />
a Conference in Århus, Denmark, May<br />
4-7 1998. Jutland Archaeological Society.<br />
Aarhus University Press.<br />
Fendin, T. 1994. Att vara närvarande i<br />
bilden – malning och identitet. Duppsats,<br />
Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Fendin, T. 1999. Boplats och härdgropsområde<br />
från bronsåldern vid Glumslöv. Arkeo-<br />
logisk undersökning, UV Syd Rapport<br />
1999:39. Lund<br />
Fendin, T. (under utgivning), Fertility and<br />
the repetitive partition. Grinding as<br />
social construction. Lund Archaeological<br />
Review 2000.<br />
Finley, N. 1997. Kid knapping: children i<br />
lithic analysis. I: Moore & Scott (red),<br />
Invisible People and Processes. Writing<br />
Gender an Childhood into European Archaeology.<br />
London.<br />
Fiske, J. 1982. Kommunikationsteorier. En<br />
introduktion. Borås.<br />
Fokkens, H. 1999. Cattle and martiality:<br />
changing relations between man and<br />
landscape in the Late Neolithic and<br />
the Bronze Age. I: Fabech & Ringtved<br />
(red), Settlement and Landscape, Proceedings<br />
of a conference in Århus, Denmark,<br />
May 4-7 1998, sid. 35-43. Jutland<br />
Archaeological Society.<br />
Fraes Rasmussen, U. 1994. Middelalderhuse.<br />
Nyere undersøgelser ved Køge.<br />
Hikuin 21. Landbebyggelse i middelalderen<br />
1. Huse og gårde, sid. 65-84.<br />
För kännedom från Fornminnesavdelningen,<br />
1995:2, RAÄ, Undersökningsplaner<br />
och Projekt<strong>program</strong>.<br />
Gebauer, A. B. & Price, D. 1992. Transitions<br />
to Agriculture in Prehistory. Monographs<br />
in World Archaeology No. 4.<br />
Madison, Wisconsin.<br />
van Gennep, A. 1986 (1909). The rites of<br />
passage. Transl. In 1960 by M. B. Wizedom<br />
& G. L. Caffee. Reprint from<br />
the 1 st paperback edition.<br />
Gero, J. 1991. Genderlithics: Women´s<br />
Roles in Stone Tool Production. I:<br />
Gero & Conkey (red), Engendering Archaeology,<br />
sid. 163-193.<br />
Gero, J. 1996. Archaeological practice and<br />
gendered encounters with field data. I:<br />
Wright, R. P. (red), Gender and Archaeology.<br />
251-280. Philadelphia.<br />
Gero, J. & Conkey, M. (red). 1991. Engendering<br />
Archaeology. Women and Prehistory.<br />
Oxford.<br />
Giddens, A. 1979. Central problems in social<br />
theory. Action, structure and contradiction<br />
in social theory. London.<br />
Giddens, A. 1984. The Constitution of Society.<br />
Cambridge.<br />
Gidlöf, K. 2000. Härdraden i Fosie. I:<br />
Björhem (red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
sid. 128-129. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Gosden, C. 1994. Social Being and Time.<br />
Oxford.<br />
Green, M. 1997. The Gods of the Celts.<br />
Stroud Sutton.<br />
Gren, L. 1989. Det småländska höglandets<br />
röjningsröseområden. Arkeologi i<br />
Sverige 1986, sid. 73-95.<br />
Gråhamn, I., Löfqvist, L., Reisnert, A.,<br />
Runehammar, U. & Brunnberg, U.<br />
1983. Rådmansvångens bebyggelse –<br />
en inventering. <strong>Malmö</strong>.
Grøn, O., Engel<strong>stad</strong>, E. & Lindblom, I.<br />
1991. Social Space. Human Spatial Behaviour<br />
in Dwellings and Settlements.<br />
Odense University Studies in History<br />
and Social Sciences. Odense.<br />
Gustafsson, M. 2000. Vegetation och flora på<br />
bronsåldershögar i <strong>Malmö</strong> kommun.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Gustafsson, S. 1995. Fosie IV. Jordbrukets<br />
<strong>för</strong>ändring och utveckling från senneolitikum<br />
till yngre järnålder. Rapport 5.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Gustafsson, S. 1997. Bronsålderns odlingssystem<br />
i Syd- och Mellansverige – En<br />
diskussion kring begreppet svedjebruk.<br />
Bulletin <strong>för</strong> arkeologisk forskning i<br />
Sydsverige Nr 1/1997, sid. 44-52.<br />
Gustafsson, S. 1998. The Farming Economy<br />
in south and Central Sweden<br />
during the Bronze Age. A Study Based<br />
on Carbonised Botanical Evidence. Current<br />
Swedish Archaeology 6, sid. 63-71.<br />
Göransson, E-M. 1999. Bilder av kvinnor<br />
och kvinnlighet. Genus och kroppsspråk<br />
under övergången till kristendomen. Stockholm<br />
Studies in Archaeology 18.<br />
Stockholm.<br />
Hansen, F. 1937. En märklig skånsk<br />
brandgrav. Fornvännen 1937, sid. 203-<br />
214.<br />
Hassan, F. A. 1997. Beyond the surface:<br />
comments on Hodder´s ”reflexive excavation<br />
methodology”. Antiquity 71<br />
(1997):1020-25.<br />
Hector, L. (under arbete), Rapport över<br />
arkeologiska slutundesökningar <strong>för</strong><br />
Vintrieleden, <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>.<br />
Hedeager, L. 1997. Skuggor ur en annan<br />
verklighet. Fornnordiska myter. Stockholm.<br />
Heidegger, M. 1927. Sein und Zeit, Erste<br />
Hälfte, i Jahrbuch für Philosophie und<br />
phänomenologische Forschung VIII.<br />
Halle.<br />
Helmfrid, S. 1981. The Village of Gårdlösa<br />
and the Iron Age Settlement on the<br />
Gårdlösa Ridge. Some Reflections based<br />
on Historical-Geographical Research.<br />
I: Stjernquist, Gårdlösa. An Iron<br />
Age Community in its Natural and Social<br />
Setting I. Interdisciplinary Studies. Skrifter<br />
utgivna av Kungl. Humanistiska<br />
Vetenskapssamfundet i Lund LXXV,<br />
sid. 24-28.<br />
Helms, M. W. 1993. Craft and the Kingly<br />
Ideal. Art Trade and Power. Austin.<br />
Helms, M. W. 1998. Access to Origins. Affines,<br />
Ancestors and Aristocrats. Austin.<br />
Herschend, F. 1997. Livet i Hallen. Tre<br />
fallstudier i den yngre järnålderns aristokrati.<br />
OPIA 14, Uppsala.<br />
Hjørungdahl, T. 1991. Det skjulte kjønn.<br />
Patriarkal tradisjon og feministisk visjon i<br />
arkeologien belyst med fokus på en jernalderkontext.<br />
Acta Archaeological Lun-<br />
densia, Series in 8°, No. 19. Stockholm.<br />
Hodder, I. 1982. The Present Past: an introduction<br />
to anthropology for archaeologists.<br />
London.<br />
Hodder, I. 1986. Reading the Past: current<br />
approaches to interpretation in archaeology.<br />
Cambridge.<br />
Hodder, I. 1988. Material Culture Texts<br />
and Social Change: A Theoretical<br />
Discussion and some Archaeological<br />
Examples. Proceedings of the Prehistoric<br />
Society 54, sid. 67-75.<br />
Hodder, I. 1989. Writing Archaeology:<br />
Site reports in context. Antiquity 63<br />
(1989): 268-74.<br />
Hodder, I. 1991. Interpretive Archaeology<br />
and its role. American Antiquity 56:1,<br />
sid. 7-18.<br />
Hodder, I. 1997. ‘Always momentary, fluid<br />
and flexible’: towards a reflexive<br />
excavation methodology. Antiquity 71,<br />
nr. 273 (1997), sid. 691-700.<br />
Hodder, I. 1998. Whose rationality? A<br />
response to Fekri Hassan. Antiquity 72<br />
(1998):213-17.<br />
Hodder, I. 1999. The Archaeological Process.<br />
An Introduction. Oxford.<br />
Hodder, I. (red). 2000. Towards reflexive<br />
method in archaeology: the example at Çatalhöyük.<br />
BIAA Monograph. Cambridge.<br />
Holmberg, R. 1977. Den Skånska Öresundskustens<br />
Medeltid. Lund.<br />
Holten, L. 1997. Interpretation of Material<br />
Culture. Acta Archaeologica vol. 68,<br />
1997, sid. 183-187.<br />
Hårde, A., Pålsson, A-Z., Strid, L. &<br />
Svensson, K. 1997. Mera tamt än vilt.<br />
HOS 403, Arkeologiska instutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Hårdh, B. 1984. Inventering av järnåldersmaterial<br />
i Oxie och Skytts härader.<br />
I: Pugna forensis-? Arkeologiska undersökningar<br />
kring Foteviken, Skåne 1981-<br />
83, sid. 87-107. Lund.<br />
Hårdh, B. (red) 1999. Fynden i centrum.<br />
Keramik, glas och metall från Uppåkra.<br />
Uppåkrastudier 2. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 8º, No. 30. Stockholm.<br />
Hägerstrand, T. 1967. Innovation diffusion<br />
as a spatial process. Lund.<br />
Högberg, A. 1997. Flinta är flinta är flinta<br />
– eller …? – En experimentell studie<br />
av tre skånska flinttypers frakturmönster.<br />
Bulletin <strong>för</strong> arkeologisk forskning i<br />
Sydsverige. Nr. 2/1997, sid. 34-42.<br />
Högberg, A. 1998. Manual till referenssamling<br />
<strong>för</strong> flinta. Analys av avslag<br />
från tillverkning av fyrsidiga yxor och<br />
bifacialt dolkämne. <strong>Malmö</strong> Museer,<br />
Stadsantikvariska avdelningen.<br />
Högberg, A. 1999. Child and Adult at a<br />
Knapping Area. A technological Flake<br />
Analysis of the Manufacture of a Neolithic<br />
Square Sectioned Axe and a<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 93<br />
Child´s Flintknapping Activities on an<br />
Assemblage excavated as Part of the<br />
Öresund Fixed Link Projekt. Acta Archaeologica,<br />
Vol. 70, 1999, sid. 70-106.<br />
Köpenhamn.<br />
Högberg, A. (red) 2000a. Artefakter – arkeologiska<br />
ting. En bok om <strong>för</strong>emål ur ett<br />
arkeologiskt perspektiv. Institute of Archaeology,<br />
Lund, Report Series no. 71<br />
& Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Högberg, A. 2000b. Barn och vuxen på<br />
flintslagningsplats. I: Björhem (red),<br />
Föresunds<strong>för</strong>bindelsen, sid. 63-64. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Högberg, A. (under utgivning), Flinta i<br />
yngre bronsålder och äldre järnålder.<br />
En studie av flintmaterial från grävningar<br />
inom Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Högberg, A. Mardell, L., Rudebeck, E.,<br />
Sarnäs, P. Sheker, L. & Ödman, C.<br />
2000. Nomenklatur och sorteringsschema<br />
<strong>för</strong> flintregistrering. Utarbetad<br />
inom ramen <strong>för</strong> projektet Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Inizan M-L., Roche, H. & Tixier, J. 1992.<br />
Technology of Knapped Stone. C.R.E.P.<br />
Meudon.<br />
Jaanusson, H. 1981. Hallunda. A Study of<br />
Pottery from a Late Bronze Age Settlement<br />
in Central Sweden. Stockholm.<br />
Jacobsson, B. 1986. The Skogsdala Dolmen.<br />
A Long Dolmen beneath a Bronze<br />
Age burial mound at Skogsdala,<br />
South Scania, Sweden. Meddelanden<br />
från Lunds universitets historiska museum<br />
1985-86 New Series Vol. 6, sid. 84-<br />
114.<br />
Jakobsen, B. M., Rosborn, S., Billberg, I.<br />
& Öijeberg, J. 2000. Sammanställning<br />
av befintligt marinarkeologiskt underlagsmaterial<br />
<strong>för</strong> sydvästra Skåne. Fotevikens<br />
Museum och Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
Jansson, P. 1999. Ängdalas gåta – vad yxade<br />
man till vid flintgruvorna? CDuppsats,<br />
Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Jeansson, N. R. 1966. De stora domänerna<br />
i <strong>Malmö</strong>hus län omkring 1914. Svensk<br />
geografisk årsbok 42, sid. 42–51.<br />
Jensen, J. 1997. Fra Bronze- til Jernalder.<br />
En kronologisk undersøgelse. Köpenhamn.<br />
Jensen, R. 1988. Anteckningar om postprocessuell<br />
arkeologi. I: Hyenstrand<br />
(red), Samhällsteori och källmaterial –<br />
aktuell arkeologi II. Stockholm Archaeological<br />
Reports 21. Stockholm.<br />
Jensen, S. 1977. Pløjelagsarkaeologi.<br />
Arkaeologiske udgravninger i Danmark<br />
1986. Det Arkaeologiske Naevn, sid.<br />
9-15. Köpenhamn.<br />
Jennbert, K. 1984. Den produktiva gåvan.<br />
Tradition och innovation i Sydskandinavien<br />
<strong>för</strong> omkring 5 300 år sedan. Acta
94 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Archaeologica Lundensia, Series in 4°.<br />
No 16. Lund.<br />
Jennbert, K. 1985. Neolithisation – a Scanian<br />
perspective. Journal of Danish Archaeology<br />
4, sid. 196-197.<br />
Jennbert, K. 1988. Gravseder och kulturformer.<br />
I arkeologins gränsland. I: Iregren<br />
m.fl. (red), Gravskick och gravdata,<br />
University of Lund, Institute of Archaeology,<br />
Report Series No. 34, sid. 87-<br />
99. Lund.<br />
Jennbert, K. 2000. Peopling the Landscape.<br />
The Landscape – Variable, Invisible,<br />
and Visible. I: Olausson & Vandkilde<br />
(red), Form, Function & Context.<br />
Material culture studies in Scandinavian<br />
archaeology. Acta Archaeologica Lundensia,<br />
Series in 8º, No. 31, sid. 51-<br />
57. Stockholm.<br />
Johansen, B. 1997. Ormalur. Aspekter av<br />
tillvaro och landskap. Stockholm Studies<br />
in Archaeology 14. Stockholm.<br />
Johansen, B. 1998. Att utveckla och synliggöra<br />
uppdragsarkeologins resultat –<br />
<strong>för</strong>slag till arkeologiskt stöd från Riksantikvarieämbetet.<br />
Opublicerat.<br />
Johnsen, B. & Welinder, S. (red). 1995.<br />
Arkeologi om barn. OPIA 10. Uppsala.<br />
Johnsen, B. & Welinder, S. (red). 1997.<br />
Gender och arkeologi. Östersund.<br />
Jonsson, E. 1995. Område 1, Skjutbanorna.<br />
I: Öresunds<strong>för</strong>bindelsen. Rapport över<br />
arkeologiska <strong>för</strong>undersökningar, sid. 7-23.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Jonsson, E. 2000. Boplatsen vid stranden,<br />
Jägare och fiskare, Skolästkilen. I:<br />
Björhem (red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
sid. 39-43. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Juel Jensen, H. 1994. Flint tools and plant<br />
working. Hidden traces of stone age technology.<br />
Århus.<br />
Juhl, K. 1995. The relation between vessel<br />
form and vessel function: a methodological<br />
study. AmS-Skriftserie, Arkeologisk<br />
museum i Stavanger. Stavanger.<br />
Jönsson, L. (under utgivning), Rapport<br />
över arkeologisk slutundersökning,<br />
Fosie 9, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Jönsson, L., Kockum, J. & Olsson, M.<br />
2000. Fosie och Naffentorp – två medeltida<br />
byar i <strong>Malmö</strong>s omnejd. I: Eriksdotter<br />
m.fl., Att tolka stratigrafi. Det<br />
tredje nordiska stratigrafimötet, Åland<br />
1999, sid. 186-203.<br />
Jørgensen, M. S. 1988. Vej, vejstrøg og<br />
vejspærring. Jernalderns landfærdsel.<br />
I: Mortensen & Rasmussen (red), Fra<br />
Stamme til Stat i Danmark, 1. Jenalderns<br />
stammesamfund, sid. 101-116. Jysk<br />
Arkæologisk Selskabs Skrifter.<br />
Jørgensen, M. S. 1996. Oldtidens veje i<br />
Danmark. Nogle aspekter af den forhistoriske<br />
landfærdsel. I: Braut 1,<br />
Nordiske Vejhistoriske Studier, sid.<br />
37-62.<br />
Kanvall, P. 1995. Barn i <strong>för</strong>historisk tid.<br />
En teoretisk diskussion kring begreppet<br />
”barn”. I: Johnsen & Welinder<br />
(red), Arkeologi om barn. OPIA 10.<br />
Uppsala 1995.<br />
Karleby, L. 1998. The Accumulated<br />
Landscape. The Definition of Continuity<br />
and Discontinuity from Archaeological<br />
Point of view. I: Andersson m.fl.<br />
(red), The Kaleidoscopic Past, Proceedings<br />
of the 5 th Nordic TAG conference.<br />
Göteborg, 2-5 April 1997. Gotarc<br />
Serie C, Arkeologiska skrifter No. 16.<br />
Göteborg.<br />
Karsten, P. 1986. Jägarstenålder kring<br />
Yddingen. Limhamniana 1986, sid.<br />
65-90.<br />
Karsten, P. 1990. Aspects of the Survey of<br />
Ancient Monuments in the County of<br />
<strong>Malmö</strong>hus. Meddelanden från Lunds<br />
universitets historiska museum 1989-90,<br />
sid. 31-47.<br />
Karsten, P. 1994. Att kasta yxan i sjön. En<br />
studie över rituell tradition och <strong>för</strong>ändring<br />
utifrån skånska neolitiska offerfynd. Acta<br />
Archaeologica Lundensia, Series in 8°<br />
No. 23. Stockholm.<br />
Karsten, P. & Regnell, M. 1995. Bökeberg<br />
III – intryck och avtryck från en senmesolitisk<br />
inlandsboplats. Limhamniana<br />
1995, sid. 72-83.<br />
Kaul, F. 1992. Ritualer med menneskeknogler<br />
i yngre stenalder. KUML 1991-<br />
92, sid. 7-52.<br />
Kaul, F. 1998. Ships on Bronzes. A Study in<br />
Bronze Age Religion and Iconography.<br />
Köpenhamn.<br />
Kjellmark, K. 1903. En stenåldersboplats i<br />
Järavallen vid Limhamn. Stockholm.<br />
Klassen, L. & Jonsson, E. 2000. A Unique<br />
Shafthole Axe from Recent Excavations<br />
in the Järavallen Beach Ridge.<br />
Lund Archaeological Review 1999, sid.<br />
21-39.<br />
Kling, J. 1992. En medeltida bondgård i<br />
Käglinge, <strong>Malmö</strong>. I: Augustsson, J-E.<br />
(red), Medeltida Husbyggande, Lund<br />
Studies in Medieval Archaeology 9,<br />
sid. 139-153. Stockholm.<br />
Knapp, B. 1998. Boys will be boys.<br />
Masculinist approaches to a Gendered<br />
Archaeology. I: Whitley (red), Reader<br />
in Archaeological theory. Post-Processual<br />
and Cognitive Approaches, sid. 241-249.<br />
Knarrström, B. 1997. Neolitisk flintteknologi<br />
– i ett skånskt randområde. I<br />
Karsten (red), Carpe Scaniam. Axplock<br />
ur Skånes <strong>för</strong>flutna. RAÄ Skrifter nr.<br />
22, sid. 7-25. Lund.<br />
Knarrström, B. 1998. Projekt<strong>program</strong>. Flinta<br />
– en skånsk hårdvara. Sammanfattning<br />
av projektets mål och metoder in<strong>för</strong> analyser<br />
av material från undersökningarna<br />
inom Västkustbanan, delen Helsingborg-<br />
Kävlinge (Block 1-4) 1998. Arbetshandling,<br />
RAÄ UV Syd.<br />
Knarrström, B. 1999. Vikingatida flint-<br />
verktyg. Utdrag ur avhandlingsarbete<br />
kring metalltida flintutnyttjande i<br />
västra Skåne. Bulletin <strong>för</strong> arkeologisk<br />
forskning i Sydsverige Nr 1 199, sid. 21-<br />
40. Lund.<br />
Knarrström, B. 2000. Flinta i sydvästra<br />
Skåne. En diakron studie av råmaterial,<br />
produktion och funktion med fokus på boplatsteknologi<br />
och metalltida flintutnyttjande.<br />
Acta Archaeologica Lundensia<br />
Series in 8°, No. 33. Stockholm.<br />
Knutsson, H. 1982. Skivyxor. Experimentell<br />
analys av en redskapstyp från den senatlantiska<br />
boplatsen Soldattorpet. C-uppsats.<br />
Uppsala.<br />
Knutsson, K. 1988. Making and using stone<br />
tools. The analysis of the lithic assemblages<br />
from Middle Neolithic sites with flint in<br />
Västerbotten, northern Sweden. AUN 11.<br />
Uppsala.<br />
Koch Nielsen, E. 1986. Ertebølle and<br />
Funnel Beaker Pots as Tools. Acta Archaeologica,<br />
Vol. 57, sid. 107-120, Köpenhamn.<br />
Koch, E. 1998. Neolithic Bog Pots from Zealand,<br />
Møn and Falster. Köpenhamn.<br />
Kristiansen, K. 1989. Prehistoric Migrations<br />
– the Case of the Single Grave<br />
and Corded Ware Cultures. Journal of<br />
Danish Archaeology 8, sid. 211-225.<br />
Kristiansen, K. 1998. Europe Before History.<br />
New Studies in Archaeology. Cambridge.<br />
Kristiansen, K. & Holmström, M. 1996.<br />
Kunskapsuppbyggnad och kvalitetsutveckling<br />
inom den arkeologiska uppdragsverksamheten.<br />
Opublicerad rapport.<br />
Kulturlandskapsanalys <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> och<br />
Burlövs kommuner. 1993. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>vård 2, 1991.<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>vård 5, 1994.<br />
Kunwald, G. 1996. Veje fra oldtid og<br />
middelalder i Broskov. I: Braut 1,<br />
Nordiske Vejhistoriske Studier, sid.<br />
13-36.<br />
Kötting, B. 1985. Opfer in religionsvergleichender<br />
Sicht. Frühmittelalterliche<br />
Studien 18/1984, sid. 44-47.<br />
Lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.<br />
& Lag om ändring i lagen (1988:950)<br />
om kulturminnen m.m., SFS<br />
1991:474.<br />
Lagergren-Olsson, A. & Linderoth, T.<br />
2000. De neolitiska boplatslämningarna<br />
på plats SU 21. UV Syd Rapport<br />
2000:22, Arkeologisk undersökning.<br />
Lund.<br />
Lanting, J.N. & Brindley, A. L. 2000. An<br />
exciting new development: calcined<br />
bones can be 14 C-dated. The European<br />
Archaeologist, No 13, Summer 2000.<br />
Larsson, L. 1982. Segebro. En tidigatlantisk<br />
boplats. <strong>Malmö</strong>fynd 4. <strong>Malmö</strong>.<br />
Larsson, L. 1992. Settlement and environment<br />
during the Middle Neolithic and
Late Neolithic. I: Larsson m.fl (red),<br />
The Archaeology of the Cultural Landscape.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 4°, No. 19, sid. 91-159. Stockholm.<br />
Larsson, L. (red). 1993. Bronsålderns gravhögar.<br />
Rapport från ett symposium i<br />
Lund 15.XI-16.XI 1991. University<br />
of Lund, Institute of Archaeology,<br />
Report Series No. 48. Lund.<br />
Larsson, L. Manuskript. Ytfynd till uttryck.<br />
Det dolda kulturlandskapet i ett<br />
historiskt perspektiv. Delrapport inom<br />
projektet ”Det dolda kulturlandskapet”.<br />
Larsson, L., Callmer, J. & Stjernquist, B.<br />
(red). 1992. The Archaeology of the Cultural<br />
Landscape. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 4°, No. 19. Stockholm.<br />
Larsson, L. & Hårdh, B. 1998. Centrala<br />
platser – centrala frågor. Samhällsstrukturen<br />
under järnåldern. En vänbok till<br />
Berta Stjernquist. Uppåkrastudier 1.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 8°, No. 28. Stockholm.<br />
Larsson, M. 1984. Tidigneolitikum i Sydvästskåne.<br />
Kronologi och bosättningsmönster.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 4° No. 17. Stockholm.<br />
Larsson, M. 1986. Neolithization in Scania<br />
– A Funnel Beaker Perspective. Journal<br />
of Danish Archaeology 5, sid. 344-247.<br />
Larsson, M. 1992. The Early and Middle<br />
Neolithic Funnel Beaker Culture in<br />
the Y<strong>stad</strong> area (Southern Scania). Economic<br />
and social change, 3100-2300<br />
BC. I: Larsson m.fl. (red). The Archaeology<br />
of the Cultural Landscape. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 4°,<br />
No. 19, sid. 17-90. Stockholm.<br />
Larsson, S. 1993. Lundaarkeologin i ljuset<br />
av erfarenheterna från de senaste<br />
utgrävningarna. META 93:3-4, sid.<br />
39-65.<br />
Larsson, S. 2000a. Från Lincolnshire till<br />
Östdanmark. En krukmakare i Knut<br />
den Stores tid. I: Högberg (red), Artefakter<br />
– arkeologiska ting, sid. 69-86.<br />
Lund & <strong>Malmö</strong>.<br />
Larsson, S. 2000b. Stadens dolda kulturskikt.<br />
Lundaarkeologins <strong>för</strong>utsättningar<br />
och <strong>för</strong>ståelsehorisonter uttryckt genom<br />
praxis <strong>för</strong> källmaterialproduktion 1890-<br />
1990. Archaelogica Lundensia. Investigationes<br />
de Antiqvitatibus Urbis<br />
Lundae. Lund.<br />
Larsson, S. & Rudebeck, E. 1993. Arkeologin<br />
och makten över meningen.<br />
META 93:1, sid. 3-19.<br />
Larsson, T.B. 1999. Symbols in a European<br />
Bronze Age Cosmology. I: Orrling<br />
(red), Communication in Bronze Age Europe.<br />
Statens Historiska Museum, Studies<br />
9, sid. 9-16. Stockholm.<br />
Levander, L. 1976. Landsväg, krog och<br />
marknad. Lund.<br />
Lévi-Strauss, C. 1966. The Savage Mind.<br />
Chicago.<br />
Lidström-Holmberg, C. 1998. Prehistoric<br />
Grinding Tools as Metaphorical Traces<br />
of the Past. Current Swedish Archaeology<br />
6, sid. 123-142.<br />
Lillehammer, G. 1989. A Child’s World in<br />
an Archaeological perspective. Norwegian<br />
Archaeological Review, 22 (2), sid.<br />
89-105.<br />
Lindahl, A. & Matenga, E. 1995. Present<br />
and past: ceramics and homesteads: an ethnoarchaeological<br />
project in the Buhera district,<br />
Zimbabwe. Department of Archaeology,<br />
University of Uppsala. Studies<br />
in African Archaeology 11. Uppsala.<br />
Lindahl Jensen, B. 1992. Valdemarsro –<br />
från <strong>för</strong>undersökning till huvudundersökning.<br />
I: Arkeologi i <strong>Malmö</strong>. En presentation<br />
av ett antal undersökningar ut<strong>för</strong>da<br />
under 1980-talet, sid. 53-62.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Linderholm, J. 2000. Miljöarkeologiska<br />
markundersökningar; Analys av spår<br />
och huvudkomponenter i anläggningsmaterial,<br />
från Lockarp 7B, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Opublicerad rapport.<br />
Lindhé, E., Sarnäs, P. & Steineke, M. (red).<br />
2000. Citytunneln och spåren i landskapet.<br />
Projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
<strong>för</strong> arkeologiska <strong>för</strong>undersökningar <strong>för</strong><br />
Citytunnelns spårsträckningar samt slutundersökning<br />
av Hotelltomten och Bunkeflo<br />
bytomt. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
von Linné, C. 1982. Carl Linnaeus Skånska<br />
Resa år 1749. Redigerad av Carl-Otto<br />
von Sydow, illustrerad av Gunnar Brusewitz.<br />
Stockholm.<br />
Lundqvist, L., Lindeblad, K., Nielsen, K.<br />
& Ersgård, L. 1996. Slöinge och borg –<br />
stormansgårdar i öst och väst. RAÄ. Arkeologiska<br />
undersökningar, skrifter nr.<br />
18. Stockholm.<br />
Madsen, B. 1992. Hamburgkulturens<br />
flintteknologi i Jels. I: Holm & Rieck<br />
(red), Istidsjægere ved Jelssøerne. Hamburgkultur<br />
i Danmark. Skrifter fra museumsrådet<br />
for Sønderjyllands Amt, 5,<br />
sid. 93-131. Haderslev.<br />
Magnus, B. 1994. Genus perspektiv på den<br />
fysiske kulturarven. I: Magnus & Morger<br />
(red), Kön och kulturarv. Riksantikvarieämbetet,<br />
sid. 9-29. Stockholm.<br />
Magnus, B. & Morger, K. (red). 1994. Kön<br />
och kulturarv. Riksantikvarieämbetet.<br />
Stockholm.<br />
Magnusson Staaf, B. 1996. An Essay on<br />
Copper Flat Axes. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series prima in 4°. Stockholm.<br />
Magnusson Staaf, B. 2000a. Form and<br />
Function – the Architecture of Meaning.<br />
I: Olausson & Vandkilde (red),<br />
Form, Function & Context, sid. 71-80.<br />
Stockholm.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 95<br />
Magnusson Staaf, B. 2000b. Ting och tanke.<br />
I: Högberg (red), Artefakter – arkeologiska<br />
ting, sid. 41-49. Lund & <strong>Malmö</strong>.<br />
Magnusson Staaf, B. 2000c. The Rise and<br />
Decline(?) of the Modern in Sweden.<br />
Reflected through Cultural Resource<br />
Management Archaeology. Current<br />
Swedish Archaeology 8, sid. 179-194.<br />
Magnusson Staaf, B. & Nilsson, A. 1998.<br />
Projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
<strong>för</strong> Svågertorps Industriområde<br />
och Trafikplats Svågertorp/Almvik,<br />
Bunkeflo socken, <strong>Malmö</strong> Stad. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Malm, G. 1992. Medeltidens murade<br />
byggnader som arkeologiska artefakter.<br />
I: Augustsson (red), Medeltida husbyggande.<br />
Symposium i Lund november<br />
1989. Lund Studies in Medieval<br />
Archaeology 9. Stockholm.<br />
Malmer, M. 1962. Jungneolithische Studien.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 8°, Nr. 2. Bonn & Lund.<br />
Malmer, M. 1969: Gropkeramiksboplatsen<br />
Jonstorp RÄ. Antikvariskt arkiv 36.<br />
Stockholm.<br />
<strong>Malmö</strong> Arkeologi – <strong>Malmö</strong> & Archaeology.<br />
The Explorer’s Handbook. Scandinavian<br />
Collection. 2000.<br />
<strong>Malmö</strong> Stadsbebyggelse. 1989. En översiktlig<br />
inventering. Kulturhistorisk<br />
byggnadsinventering i <strong>Malmö</strong>, rapport<br />
2. Kommittén <strong>för</strong> kulturhistorisk<br />
byggnadsinventering i <strong>Malmö</strong> <strong>stad</strong>.<br />
Avdelningen <strong>för</strong> kulturminnesvård,<br />
Stadsbyggnadskontoret. <strong>Malmö</strong>.<br />
Mandahl, A, 1974. En puzzelbit i Oxies<br />
historia. Kring <strong>Malmö</strong>hus. Årsbok från<br />
<strong>Malmö</strong> Museum 1973-74, sid. 117-<br />
131.<br />
Meskell, L. 1999. Archaeologies of Social<br />
Life: Age, Sex, Class et cetera in Ancient<br />
Egypt. Oxford.<br />
Miller, D. 1994. Artefacts and the Meaning<br />
of Things. I: Ingold (red), Companion<br />
Encyclopedia of Anthropology, sid.<br />
396-419. London.<br />
Modig, A. (red) 1994. Arkeologiska massfynd.<br />
RAÄ Rapport från seminariet<br />
”Det arkeologiska massmaterialet” den<br />
5 juni 1991. RAÄ. Stockholm.<br />
Mogren, M. 2000. Faxeholm i maktens landskap.<br />
En historisk arkeologi. Lund Studies<br />
in Medieval Archaeology 24.<br />
Stockholm.<br />
Moi, T. 1997. Vad är en kvinna? Kön och<br />
genus i feministisk teori. Res Publica<br />
35/36, sid. 71-158.<br />
Moore, J. & Scott, E. 1997. Invisible People<br />
and Processes. Writing Gender and Childhood<br />
into European Archaeology. London<br />
& New York.<br />
Müller, S. 1904. Vei og bygd i sten- og<br />
bronzealderen. Aarbøger 1904, sid. 1-<br />
64.
96 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Nationalencyklopedin 1997, 1998. Höganäs.<br />
Nielsen, B. & Rudebeck, E. 1991. Introduktion<br />
till arkeologi i Södra Sallerup.<br />
Elbogen. <strong>Malmö</strong> fornminnes<strong>för</strong>enings tidskrift<br />
1990, sid. 64-97.<br />
Nilsson, A. Manuskript. Delar av det kulturlandskap<br />
som doldes. En jäm<strong>för</strong>else<br />
mellan resultat från inventering och<br />
<strong>för</strong>undersökning i Svågertorp, Bunkeflo<br />
sn, i södra <strong>Malmö</strong>. Delrapport<br />
inom projektet ”Det dolda kulturlandskapet”.<br />
Nilsson, L. 1995. The Bones from Hindby<br />
Votive Fen. Delicate Problems of Interpretation.<br />
Lund Archaeological Review<br />
1, sid. 65-74. Lund.<br />
Nordqvist, B. 1992. Boplatsfunktion ur<br />
flintbearbetningsperspektiv – sett i tid<br />
och rum. I: Artelius m.fl. (red), Förhistoria<br />
i mellersta Halland. Arkeologiska<br />
undersökningar längs väg E6 1984.<br />
RAÄ, Rapport, UV 1988:15. Göteborg.<br />
Näsman, U. 1998. Sydskandinaviska platser<br />
i ljuset av merovingisk och anglosaxisk<br />
analogi eller i vad är det som<br />
centralplatserna är centrala. I: Larsson<br />
& Hård (red), Centrala platser, centrala<br />
frågor. Samhällsstrukturen under järnålder.<br />
Uppåkrastudier 1, sid. 1-26.<br />
Stockholm.<br />
Odell, G. H. (red). 1996. Stone Tools: Theoretical<br />
Insight into Human Prehistory.<br />
New York.<br />
Olausson, D. 2000. Båtyxan – stridsyxekulturens<br />
sigill. I: Högberg (red), Artefakter<br />
– en bok om <strong>för</strong>emål ur ett arkeologiskt<br />
perspektiv, sid. 27-40. <strong>Malmö</strong> &<br />
Lund.<br />
Olausson, D. & Vandkilde, H. (red). 2000.<br />
Form, Function and Context. Material<br />
culture studies in Scaninavian archaeology.<br />
Acta Archaeologica Lundensia, Series<br />
in 8°, no. 31. Stockholm.<br />
Olsson, G. 1991. Agro-ecosystems from<br />
Neolithic time to the present. I: Berglund<br />
(red), The cultural landscape during<br />
6000 years in southern Sweden – the<br />
Y<strong>stad</strong> Project. Ecological Bulletins No.<br />
41, sid. 293-314. Lund.<br />
Orme, B. 1981. Anthropology for Archaeologists.<br />
London.<br />
Orrling, C. 1999. Communication in Bronze<br />
Age Europe. Statens Historiska Museum,<br />
Studies 9. Stockholm.<br />
Ovsyannikov, O. V. & Terebikhin, N. M.<br />
1994. Sacred space in the culture of<br />
the Arctic region. I: Carmichael, D.,<br />
Reeves, B. & Schanche, A. (red), Sacred<br />
Sites, Sacred Places, sid. 44-81. London<br />
& New York.<br />
Paulsson, J. 1999. Metalldetektering och<br />
Uppåkra. Att <strong>för</strong>hålla sig till ett detektormaterial.<br />
I: Hårdh (red) 1999,<br />
Fynden i centrum, sid. 41-58. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 8°,<br />
No. 30. Stockholm.<br />
Paulsson, T. 1993. Huset och lyckan. En<br />
studie i byggnadsoffer från nordisk<br />
järnålder och medeltid. C-uppsats (AK<br />
003), Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Pelegrin, J. 1992. Prehistoric lithic technology:<br />
Som aspects of research. I: Sinclair<br />
& Schlanger (red), Technology in<br />
the humanities. Archaeological Review<br />
From Cambridge 9:1 (1990), sid. 116-<br />
125. Cambridge.<br />
Persson, P. 1999. Neolitikums början. Undersökningar<br />
kring jordbrukets introduktion<br />
i Nordeuropa. Göteborg.<br />
Petersson, H. 1998. The construction of<br />
Local Groups in Early Neolithic Scandinavia.<br />
Current Swedish Archaeology 6,<br />
sid. 153-166.<br />
Petersson, M. & Nilsson, L. 1999. Hantversspecialisering<br />
och<br />
(L)yxtillverkning under Neolitikum?<br />
En komparativ analys av boplats- och<br />
depåyxor från TN till MN B. CDuppsats,<br />
Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Petré, B. 1981. Relationen mellan grav,<br />
gård och omland – exponering och<br />
kommunikation som funktion i <strong>för</strong>historiska<br />
gravar med exempel från Lovö.<br />
Bebyggelsehistorisk tidskrift Nr 2/1981,<br />
sid. 11-16. Umeå.<br />
Puhvel, M. 1976. The Mystery of the<br />
Cross-Roads. Folklore, vol 87, 1976 II,<br />
sid. 167-177.<br />
Puhvel, M. 1989. The Crossroads in Folklore<br />
and Myth. American University Studies.<br />
Series IV. English Language and<br />
Literature, Vol. 88. New York.<br />
Rasmussen, M. 1993. Gravhøje og bopladser.<br />
En foreløbig undersøgelse af lokalisering<br />
og sammenhænge. I: Larsson<br />
(red), Bronsålderns gravhögar, sid. 171-<br />
185. Lund.<br />
Rasmussen, M. 1999. Livestock without<br />
bones. The long-house as contributor<br />
to the interpretation of livestock management<br />
in the Southern Scandinavian<br />
Early Bronze Age. I: Fabech &<br />
Ringtved (red), Settlement and Landscape,<br />
Proceedings of a conference in Århus,<br />
Denmark, May 4-7 1998, sid.<br />
281-290. Jutland Archaeological Society.<br />
Rausing, G. 1991. The Chariots of the<br />
Petroglyphs. I: Jennbert m.fl. (red),<br />
Regions and Reflections. In Honour of<br />
Märta Strömberg. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 8º, No. 20. Stockholm.<br />
Regnell, M. 1998. Archaeobotanical finds<br />
from the Stone Age of the Nordic countries.<br />
A catalogue of plant remains from archaeological<br />
contexts. Lundqua Report. Lund<br />
Univeersity, Department of Quaternary<br />
Geology, volume 36. Lund.<br />
Regnell, M. 1999. Miljöarkeologi. <strong>Vetenskapligt</strong><br />
Program <strong>för</strong> UV-Syd 1999-<br />
2002. Rapport UV-Syd 1999:35, sid.<br />
50-59. Lund<br />
Reisnert, A. 1983. En medeltida gård i<br />
Fosie. I: Trane & Gröngaard-Jeppesen<br />
(red), Gårdens utvikling fra jernalder till<br />
nyere tid. Beretning fra Odense-symposium<br />
April 1982. Odense.<br />
Reisnert, A. 1995. Stormännen och deras<br />
borgar kring Lindholmen. I: Mogren<br />
& Wienberg (red), Lindholmen. Medeltida<br />
riksborg i Skåne, Lund Studies in<br />
Medieval Archaeology 17, sid. 57-71.<br />
Stockholm<br />
Reisnert, A. 1999. Människor och byggnader<br />
i 1500-talets <strong>Malmö</strong>. I: <strong>Malmö</strong>s<br />
möte med renässansen, sid. 52-79. <strong>Malmö</strong>.<br />
Reisnert, A. 2000. Trade in Medieval <strong>Malmö</strong>.<br />
Lübecker Kolloquium zur Stadtarchäologie<br />
im Hanseraum II. Lübeck,<br />
sid. 139-145.<br />
Riddersporre, M. 1979. Rekonstruktion<br />
av en betesallmänning på Söderslätt –<br />
med utgångspunkt från de äldsta lantmäteriakterna.<br />
Svensk geografisk årsbok<br />
55, sid. 84–91.<br />
Riddersporre, M. 1989. Lantmäterihandlingar,<br />
runstenar och huvudgårdar.<br />
Några kommentarer och spekulationer<br />
i ett lokalt geografiskt perspektiv. I<br />
Andersson & Anglert (red), By, huvudgård<br />
och kyrka. Studier i Y<strong>stad</strong>sområdets<br />
medeltid. Lund Studies in Medieval<br />
Archaeology 5, sid. 135–144. Stockholm.<br />
Riddersporre, M. 1995. Bymarker i backspegel.<br />
Odlingslandskapet <strong>för</strong>e kartornas tid.<br />
Meddelanden från Lunds universitets<br />
geografiska institutioner, avhandlingar<br />
124. Förlagshuset Swedala.<br />
Riddersporre, M. 1996. Kulturgeografi<br />
och kartanalyser. I: Billberg m.fl.,<br />
Öresunds<strong>för</strong>bindelsen och arkeologi.<br />
Projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
<strong>för</strong> arkeologiska slutundersökningar,<br />
sid. 45-46. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Riddersporre, M. 1998. Ravlunda och<br />
Uppåkra. Två exempel på <strong>för</strong>svunna<br />
huvudgårdar? I: Larsson & Hårdh<br />
(red), Centrala platser – centrala frågor.<br />
Samhällsstrukturen under järnåldern.<br />
Uppåkrastudier 1. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, series in 8°, No 28, sid.<br />
165-177. Stockholm.<br />
Riddersporre, M. Under utgivning. Large<br />
farms and ordinary villages. Perspectives<br />
on Uppåkra. I Uppåkrastudier<br />
(symposium i januari 2001).<br />
Riksantikvarieämbetet, staben. Överenskommelse<br />
om ansvarsområden <strong>för</strong> de<br />
skånska museernas kulturmiljöarbete.<br />
99-06-22, beteckning 344-2691-1999.<br />
Roberts, B. 1996. Landscapes of Settlement.<br />
Prehistory to the present. London & New<br />
York.<br />
Romberg, T. 1982. <strong>Malmö</strong>s medeltida<br />
bebyggelse – några resultat av <strong>stad</strong>sar-
keologiska undersökningar. Bebyggelsehistorisk<br />
tidskrift Nr. 3. Den medeltida<br />
<strong>stad</strong>en. 1982, sid. 199-204.<br />
Rosberg, A. & Sarnäs, P. 2000. Sallerupsvägen<br />
öster om Särslövsvägen. Ett tidigneolitiskt<br />
kulturlager: delundersökning<br />
av fornlämning nr 47, Södra<br />
Sallerups sn. Rapport. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
Rosberg, A. & Engström, T. (under arbete),<br />
Rapport över arkeologisk slutundersökning<br />
vid Lockars Bageri. <strong>Malmö</strong><br />
<strong>Kulturmiljö</strong>.<br />
Rosborn, S. 1977. <strong>Malmö</strong>hus från 1400talets<br />
kastell till 1900-talets museum.<br />
<strong>Malmö</strong> Museums Årsbok 1977.<br />
Rosborn, S. 1982. Studier i Hyllies äldre<br />
historia. Limhamniana 1982, sid. 59-82.<br />
Rosborn, S. 1984. <strong>Malmö</strong>. Den medeltida<br />
<strong>stad</strong>en och dess omland. Medeltids<strong>stad</strong>en<br />
67. Göteborg.<br />
Rosborn, S., Billberg, I. & Reisnert, A.<br />
1981. Vikingatid och medeltid runt<br />
det medeltida <strong>Malmö</strong>. META 3-4<br />
(1981), sid. 32-40.<br />
von Rostovany, A. 1994. Tidigneolitisk<br />
trattbägarkeramik från Ängdala. Cuppsats,<br />
Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Roth, I., Rosborn, S., Romberg, T. & Salomonsson,<br />
B. 1979. <strong>Malmö</strong> museum<br />
gräver. I: Skånes Hembygds<strong>för</strong>bunds årsbok<br />
1979, sid. 1-18.<br />
Roymans, N. 1995. The cultural biography<br />
of urnfields and the long-term history<br />
of a mythical landscape. Archaeological<br />
Dialogues, January 1995, vol. 2,<br />
nr. 1, sid. 2-24.<br />
Roymans, N. 1999. Man, cattle and the<br />
supernatural in the Northwest European<br />
plain. I: Fabech & Ringtved (red),<br />
Settlement and Landscape, Proceedings of<br />
a conference in Århus, Denmark, May<br />
4-7 1998, sid. 291-300. Jutland Archaeological<br />
Society.<br />
Rudebeck, E. 1986. Ängdala. Flintgruvor<br />
från yngre stenåldern, S. Sallerup. Utgrävningar<br />
1977-81. Rapport nr. 1,<br />
<strong>Malmö</strong> Museer, Stadsantikvariska enheten.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Rudebeck, E. 1994. Ängdala och meningen<br />
med arkeologin. Arkeologi i Sverige,<br />
Nr. 3, sid. 7-40. Stockholm.<br />
Rudebeck, E. 1996. Heroes and Tragic<br />
Figures in the Transition to the Neolithic.<br />
Exploring Images of the Human<br />
Being in Archaeological Texts.<br />
Journal of European Archaeology (1996)<br />
4:55-86.<br />
Rudebeck, E. 1998. Flint extraction, axe<br />
offering and the value of cortex. I: Edmonds<br />
& Richards (red), Understanding<br />
the Neolithic of North-western Europe, sid.<br />
312-327. Cruthine Press.<br />
Rudebeck, E. 2000a. Konstiga flintor och<br />
mänskliga tankar eller Osedda stenar<br />
och fåglars kraft. I: Högberg (red),<br />
Artefakter – en bok om <strong>för</strong>emål ur ett<br />
arkeologiskt perspektiv, sid. 51-68.<br />
<strong>Malmö</strong> & Lund.<br />
Rudebeck, E. 2000b. Tilling Nature –<br />
Harvesting Culture. Exploring Images of<br />
the Human Being in the Transition to<br />
Agriculture. Acta Archaeologica Lundensia,<br />
Series in 8°, No. 32. Stockholm.<br />
Rudebeck, E. & Ödman, C. 2000. Kristineberg<br />
– en gravplats under 4500 år. <strong>Malmö</strong>fynd<br />
7. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Rydbeck, O. 1930. Den medeltida borgen i<br />
Skanör. Lund.<br />
Räf, E. & Stilborg, O. 1999. En enstaka<br />
skärva och ett helt hantverk! I: Hårdh<br />
(red), Fynden i centrum, sid. 31-39.<br />
Stockholm.<br />
Salomonsson, B. 1962. Sveriges äldsta<br />
kontakt med Västeuropa. Proxima<br />
Thule, Sverige och Europa under Forntid<br />
och Medeltid. Stockholm.<br />
Salomonsson, B. 1964. Découverte d’une<br />
habiation du Tardiglaciaire à Segebro,<br />
Scanie, Suède. Acta Archaeologica, Vol.<br />
XXXV, sid. 1-28. Köpenhamn.<br />
Salomonsson, B. 1971. <strong>Malmö</strong>traktens<br />
<strong>för</strong>historia. <strong>Malmö</strong> Stads historia, <strong>för</strong>sta<br />
delen. <strong>Malmö</strong>.<br />
Samuelsson, B-Å. 1998. Ljungbackagravfältet<br />
– studier av ett sydvästskånskt<br />
gravmaterial från sen järnålder. C-uppsats,<br />
Arkeologiska institutionen,<br />
Lunds universitet.<br />
Samuelsson, B-Å. (under utgivning), Kan<br />
gravar spegla vägars ålder och betydelse?<br />
Acta Archaeologica Lundensia,<br />
Uppåkrastudier 3. Stockholm.<br />
Sandström, S. 1989. Bilden som modell<br />
<strong>för</strong> en kognitiv grundform. (red. G.<br />
Hermerén) Att tala utan ord. Människans<br />
icke-verbala uttrycksformer.<br />
KVHAA Konferenser 24. Stockholm.<br />
Sarnäs, P. 1991. Ett tidigmedeltida kulturlager.<br />
Elbogen. <strong>Malmö</strong> fornminnes<strong>för</strong>enings<br />
tidskrift 1990, sid. 121-125.<br />
Sarnäs, P. 1996. Fullåkerslandskapet. I:<br />
Billberg m.fl. (red), Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och arkeologi. Projekt<strong>program</strong><br />
och undersökningsplaner <strong>för</strong> arkeologiska<br />
slutundersökningar, sid. 39-43.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Sarnäs, P. 1998. Fullåkerslandskapet. I:<br />
Billberg m.fl. (red), Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och arkeologi II. Projekt<strong>program</strong><br />
och undersökningsplaner <strong>för</strong> arkeologiska<br />
slutundersökningar, sid.<br />
29-36. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
<strong>Malmö</strong> museer. <strong>Malmö</strong>.<br />
Sarnäs, P. 2000. Åker i mer än två tusen<br />
år. I: Björhem (red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
sid. 116-117. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Sarnäs, P. & Gustafsson, S. 2000. Miljöarkeologi.<br />
I: Citytunneln och spåren i<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 97<br />
landskapet. Projekt<strong>program</strong> och undersökningsplaner<br />
<strong>för</strong> arkeologiska<br />
<strong>för</strong>undersökningar <strong>för</strong> Citytunnelns<br />
spårsträckningar samt slutundersökning<br />
av Hotelltomten och Bunkeflo<br />
bytomt, sid. 39-40. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Sarnäs, P. & Nord-Paulsson, J. (under utgivning),<br />
Rapport över Skjutbanorna<br />
1B och Elinelund 2A-B, Öresunds<strong>för</strong>bindelsen.<br />
Saunders, T. 1999. Några slutsatser från<br />
att integrera skriftliga källor och stratigrafi.<br />
META nr. 3, 1999, sid. 31-44.<br />
Schjødt, J. P. 1989. Den komparative religionshistories<br />
muligheder som hjælpedisciplin<br />
for arkæologien. I: Larsson &<br />
Wyszomirska (red), Arkeologi och religion,<br />
sid. 21-29. University of Lund.<br />
Institute of Archaeology. Report Series<br />
No. 34. Lund.<br />
Seitzer Olausson, D., Rudebeck, E. & Säfve<strong>stad</strong>,<br />
U. 1980. Die Südschwedischen<br />
Feuersteingruben – Ergebnisse und<br />
Probleme. I: Weisgerber (red), 5000<br />
Jahre Feuersteinbergbau, Die Suche nach<br />
dem Stahl der Steinzeit, sid. 183-204.<br />
Bochum.<br />
Sherratt, A. 1997. Climatic cycles and behavioural<br />
revolutions: the mergence of<br />
modern humans and the beginning of<br />
farming. Antiquity 71, Nr. 272 (1997),<br />
sid. 271-287.<br />
Siech, S. 2000. Ett gram tyg. I: Björhem<br />
(red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen, sid, 70-71.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Sjöström, A. & Pihl, H. 1993. Arkeologi<br />
från ytan. Delrapport inom projektet<br />
”Det dolda kulturlandskapet”.<br />
Skaarup, J. 1976. Stengade II. En Langelandsk<br />
gravplads med grave fra romersk<br />
jernalder og vikingetid. Rudkøbing.<br />
Skansjö, S. 1983. Söderslätt genom 600 år.<br />
Bebyggelse och odling under äldre historisk<br />
tid. Skånsk senmedeltid och renässans<br />
11. Skriftserie utgiven av Vetenskapssocieteten<br />
i Lund. Lund.<br />
Skansjö, S. 1995. Lindholmen som riksfäste<br />
och länscentrum. I: Mogren &<br />
Wienberg (red), Lindholmen. Medeltida<br />
riksborg i Skåne, Lund Studies in Medieval<br />
Archaeology 17, sid. 72-96.<br />
Stockholm.<br />
Skansjö, S., Riddersporre, M. & Reisnert,<br />
A. 1989. Huvudgårdarna i källmaterialet.<br />
I Andersson & Anglert (red), By,<br />
huvudgård, och kyrka. Studier i Y<strong>stad</strong>sområdets<br />
medeltid. Lund Studies in<br />
Medieval Archaeology 5, sid. 71-133.<br />
Stockholm.<br />
Sköld, P. E. 1963. En väg och bygd i gammal<br />
tid. Ale 1963:2, sid. 1-15.<br />
Sköld, P. E. 1968. Söderslätts <strong>för</strong>historia.<br />
Lund.<br />
Smekalova, T., Abrahamsen, N. & Voss,<br />
O. 1992. Magnetisk detektering af
98 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
jernudvindingspladser med slaggegruber.<br />
Arkaeologiske udgravninger i Danmark.<br />
1992, 7-20<br />
Smekalova, T., Voss, O. & Abrahamsen,<br />
N. 1993. Magnetic investigation of<br />
iron-smelting centres at Snorup, Denmark.<br />
Archaeologia Polona 31, 1993,<br />
sid. 83-103.<br />
Smith, J. Z. 1987. To take place: Towards<br />
theory in ritual. Chicago.<br />
Staecker, J. 1996. Searching the unknown:<br />
Gotland´s churchyards from a Gender<br />
and Missionary Perspective. Lund Archaeological<br />
Review 2, sid. 63-86.<br />
Steane, K. 1993. Land use diagrams – a<br />
hierarchy of site interpretation. I: Barber,<br />
J. W. (red), Interpreting stratigraphy,<br />
sid. 11-14. Edinburgh: AOC.<br />
Stéfansdottir, A. 1996. Det osynliga barnet.<br />
Om spår efter barns lek i arkeologiskt<br />
material. D-uppsats i arkeologi,<br />
Lunds universitet.<br />
Steineke, M. 1997. Påleanlegg og groper<br />
med brente menneskebein. D-uppsats.<br />
Arkeologiska instutionen, Uppsala<br />
universitet. Uppsala.<br />
Steineke, M. 2000. Holmängen – en brygga<br />
från vikingatiden. I: Björhem (red),<br />
Föresunds<strong>för</strong>bindelsen, sid. 202-203.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Stig-Sørensen, M-L. 1994. Thoughts on<br />
Death and Gender. Archaeological Dialogues,<br />
Aug 1994, vol. 1, no 2, Amsterdam.<br />
Stilborg, O. 1997. Shards of Iron Age communications:<br />
a Ceramological study of internal<br />
structure and external contacts in the<br />
Gudme-Lundeborg area, Funen during the<br />
late Roman Iron Age. Keramiska forskningslaboratoriet,<br />
Lunds Universitet.<br />
Lund.<br />
Stilborg, O. 2000. Den tidigaste keramiken<br />
på Kristineberg? I: Rudebeck &<br />
Ödman, Kristineberg – en gravplats under<br />
4 500 år, sid. 272-274. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
<strong>Malmö</strong>.<br />
Stjernquist, B. 1969. Beiträge zum studium<br />
von Bronzezeitlichen siedlungen. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 8°,<br />
No. 8. Lund.<br />
Stjernquist, B. 1989. Arkeologiskt material<br />
som belägg <strong>för</strong> religion. Tolkningen<br />
som problem. I: Larsson & Wyszomirska<br />
(red), Arkeologi och religion, sid. 57-<br />
66. University of Lund. Institute of<br />
Archaeology, Report Series No. 34.<br />
Lund.<br />
Stjernquist, B. 1997. The Röekillorna<br />
Spring. Spring-cults in Scandinavian Prehistory.<br />
Stockholm.<br />
Strassburg, J. 1997. Inter the Mesolithic –<br />
Unearth Social Histories: Vexing Androcentric<br />
Sexing Through Strøby<br />
Egede. Current Swedish Archaeology 5,<br />
sid. 155-178.<br />
Strassburg, J. 1999. Hands On, Hand Off.<br />
Getting at the Attribution of Sex and<br />
Gender to Late Mesolithic Graves on<br />
Zealand. I: Caesar m.fl. (red), Han,<br />
hon, den, det – att integrera genus och kön<br />
i arkeologi. University of Lund. Institute<br />
of Archaeology. Report series No.<br />
65, sid. 37-62. Lund.<br />
Ströbeck, L. 1999. Möjligheter, begränsningar<br />
och utmaningar inom genusarkeologi<br />
– några reflektioner. I: Caesar<br />
m.fl. (red), Han, hon, den, det – att integrera<br />
genus och kön i arkeologi. University<br />
of Lund. Institute of Archaeology.<br />
Report series No. 65, sid. 17-25. Lund.<br />
Sundnér, B. 1989. Medeltida byggnadsteknik.<br />
en kronologisk studie av<br />
Y<strong>stad</strong>sområdets kyrkor. I: Andersson<br />
& Anglert (red), By, huvudgård och kyrka.<br />
Studier av Y<strong>stad</strong>sområdets medeltid.<br />
Lund Studies in Medieval Archaeology<br />
5, sid. 183-210. Stockholm.<br />
Svanberg, F. & Söderberg, B. 2000. Porten<br />
till skåne. Löddeköpinge under järnålder<br />
och medeltid. Riksantikvarieämbetet,<br />
skrifter No. 32, Arkeologiska studier<br />
kring Borgeby och Löddeköpinge 2.<br />
Lund.<br />
Svensson, M. 1986. Trattbägarboplatsen<br />
”Hindby Mosse” – aspekter på dess<br />
struktur och funktion. Elbogen, <strong>Malmö</strong><br />
fornminnes<strong>för</strong>enings tidskrift 1986, 1-4,<br />
sid. 97-124.<br />
Svensson, M. 1991. A Palisade Enclosure<br />
in South-West Scania – a Site from the<br />
Battle-Axe Culture. I: Jennbert m.fl.<br />
(red), Regions and Reflections. In Honour<br />
of Märta Srömberg. Acta Archaeologica<br />
Lundensia, Series in 8°, No. 20, sid.<br />
97-109, Stockholm.<br />
Svensson, M. 1993. Hindby offerkärr – en<br />
ovanlig och komplicerad fyndplats.<br />
Fynd 1993:1.<br />
Svensson, M. 1994. Svågertorp. Genom<strong>för</strong>da<br />
och planerade insatser. Arkeologisk<br />
utredning. Delrapport inom projektet<br />
”Det dolda kulturlandskapet”.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Svensson, M. 1995. Svågertorp. Rapport<br />
över arkeologisk provundersökning.<br />
Delrapport inom projektet ”Det dolda<br />
kulturlandskapet”. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, <strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Swedberg, O. 1972. <strong>Malmö</strong> inner<strong>stad</strong>.<br />
Byggnadshistorisk inventering. Stadsfullmäktige<br />
i <strong>Malmö</strong> Stad.<br />
Söderberg, B. 1994. Bytomtsarkeologi i<br />
Skåne – några exempel från UV Syds<br />
arbetsområde. Arkeologi i Sverige 3,<br />
1994, sid. 41-66.<br />
Taffinder, J. 1998. The Allure of the Exotic.<br />
The social use of non-local raw, aterials<br />
during the Stone Age in Sweden. Aun 25.<br />
Uppsala.<br />
Tesch, S. 1979a. Bronsåldershus i St. Köpinge.<br />
Ale 1979:1, sid. 27-29.<br />
Tesch, S. 1979b. Forntidens bopålar. Ale<br />
1979:3, sid. 1-10.<br />
Tesch, Sten. 1985. ”Vilda Östern”. Bebyggelsekolonisation,<br />
landsbybildning och<br />
urbanisering i Y<strong>stad</strong>området under<br />
vikingatid och äldre medeltid. I: Land<br />
og by i middelalderen 3, sid. 75-96.<br />
Theander, C. 1995. Marinarkaeologiske<br />
undersøgelser forud for etablering af<br />
en fast Öresundsforbindelse. Submarine<br />
stenalderbopladser ved Lernacken.<br />
Miljø- og Energiministeriet, Skov- og<br />
Naturstyrelsen. Köpenhamn.<br />
Thomas, J. 1988. Neolithic explanations<br />
revisited: the Mesolithic-Neolithic<br />
transition in Britain and south –Scandinavia.<br />
Proceedings of the Prehistoric<br />
Society, vol. 54, sid. 59-66.<br />
Thomas, J. 1991. Rethinking the Neolithic.<br />
Cambridge.<br />
Thomas, J. 1996. Time, Culture and Identity.<br />
London & New York.<br />
Thomas, J. 2000. Death, Identity and the<br />
Body in Neolithic Britain. The Journal<br />
of The Royal Anthropological Institute<br />
2000, 6, sid. 653-668.<br />
Thorén, H. & Torstensdotter Åhlin, I.<br />
1994. Arkeologisk översiktsplan. Arkeologisk<br />
utredning etapp 1. Skåne,<br />
Svedala socken, Svedala kommun.<br />
Thurston, T. 1999. The knowable, the<br />
doable and the undiscussed: tradition,<br />
submission, and the ”becoming” of<br />
rural landscapes in Denmark´s Iron<br />
Age. Antiquity 73 (1999), sid. 661-71.<br />
Thörn, R. 1992. Käglinge grustäkt – aspekter<br />
kring ett komplext boplats och<br />
kokgropsområde. I: Arkeologi i <strong>Malmö</strong>.<br />
En presentation av ett antal undersökningar<br />
ut<strong>för</strong>da under 1980-talet. (Rapport nr<br />
4), sid. 9-36. Stadsantikvariska avdelningen,<br />
<strong>Malmö</strong> Museer.<br />
Thörn, R. 1993. Eld<strong>stad</strong>ssystem – fysiska<br />
spår av bronsålderskult. Ett <strong>för</strong>sök att<br />
spåra kultplatser och kulturinfluenser.<br />
C-uppsats i arkeologi, Lunds universitet.<br />
Thörn, R. 1996a. Rituella eldar. Linjära,<br />
konkava och konvexa spår efter ritualer<br />
inom nord- och centraleuropeiska<br />
brons- och järnålderskulturer. I:<br />
Engdahl, K. & Kaliff, A. (red.): Religion<br />
från stenålder till medeltid. Riksantikvarieämbetet.<br />
Arkeologiska undersökningar,<br />
Skrifter nr 19, sid. 135-148.<br />
Stockholm.<br />
Thörn, R. 1996b. Det rituella landskapet.<br />
I: Billberg m.fl. (red): Öresunds<strong>för</strong>bindelsen<br />
och arkeologi. Projekt<strong>program</strong><br />
och undersökningsplaner <strong>för</strong> arkeologiska<br />
slutundersökningar, sid. 23-29.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, <strong>Malmö</strong><br />
Museer.<br />
Thörn, R. 1998. Bronsåldersväg som låg i<br />
vägen <strong>för</strong> bron. Populär arkeologi<br />
1998:3.<br />
Thörn, R. 2000a. Hägnad jord – helig
jord. I: Björhem (red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen,<br />
sid. 74-75. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Thörn, R. 2000b. En väg. I: Björhem<br />
(red), Föresunds<strong>för</strong>bindelsen, sid. 134-35.<br />
Stadsantikvariska avdelningen, Kultur<br />
<strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>.<br />
Tilley, C. 1991. Material culture and text:<br />
the art of ambiguity. London.<br />
Tilley, C. 1994. A Phenomenology of Landscape.<br />
Places, Paths and Monuments. Oxford.<br />
Tollin, C. 1999. Rågångar, gränshallar och<br />
ägoområden. Rekonstruktion av fastighetsstruktur<br />
och bebyggelseutveckling i mellersta<br />
Småland under äldre medeltid. Meddelanden<br />
nr 101. Kulturgeografiska<br />
institutionen. Stockholms universitet.<br />
Trigger, B. 1989. A History of Archaeological<br />
Thought. Cambridge.<br />
Tringham, R. 1991. Households with Faces:<br />
The Challenge of Gender in Prehistoric<br />
Architectural Remains. I:<br />
Gero & Conkey (red), Engendering Archaeology,<br />
sid. 93-131. Oxford.<br />
Tronde, B. 1987. <strong>Malmö</strong>hus län. Arkeologi<br />
i Sverige 1985, sid. 113-121.<br />
Turner, V. 1969. The Ritual Process – structure<br />
and anti-structure. London.<br />
Ulriksen, P. 1999. Radarundersökning<br />
Kvarnby Golfbana 990601. Opublicerad<br />
rapport från Teknisk Geologi,<br />
Lunds Tekniska Högskola.<br />
Underlag <strong>för</strong> byggnadsminnes<strong>för</strong>klaring<br />
av 10 skånska slott, 2000. Stadsantikvariska<br />
avdelningen, Kultur <strong>Malmö</strong>.<br />
Opublicerat.<br />
Utbildning och forskning. Kvalitet och<br />
konkurrenskraft. Proposition 1993/<br />
94:177. Stockholm.<br />
Varenius, B. 1995. Post-Processual Archaeology<br />
in Sweden 1986-1990. Current<br />
Swedish Archaeology, Vol. 3. 1995, sid<br />
121-127.<br />
Wahlöö, C. 1967. Gravhög vid Höja. <strong>Malmö</strong>fynd<br />
66, sid. 22-37.<br />
Wallin, C. 1951. Gravskick och gravtraditioner<br />
i sydöstra Skåne. Stockholm.<br />
Watt, M. 1991. Sorte muld. Høvdingesæde<br />
og kultcentrum fra Bornholms yngre<br />
jernalder. I: Mortensen, P. & Rasmussen,<br />
B. M. (red), Fra Stamme til<br />
Stat i Danmark 2, Høvdingesamfund og<br />
Kongemakt. Jysk Arkaeologisk Selskabs<br />
Skrifter XXII:2, sid. 89-107.<br />
Welinder, S. 1988. Det arkeologiska perspektivet.<br />
Lund.<br />
Welinder, S. 1992a. Scientific Time and<br />
Human Time in Archaeology. TOR 24,<br />
sid. 5-26.<br />
Welinder, S. 1992b. Människor och artefaktmönster.<br />
Occasional Papers in Archaeology,<br />
Societas Archaeologica Upsaliensis.<br />
Uppsala.<br />
Welinder, S. 1997. Att växa upp till man<br />
på stenåldern. I: Johnsen & Welinder<br />
(red), Gender och arkeologi, sid. 63-87.<br />
Östersund.<br />
Welinder, S. 1999. Mansarkeologi inom<br />
ett genderperspektiv. I: Caesar m.fl.<br />
(red), Han, hon, den, det. Att integrera<br />
genus och kön i arkeologi. University of<br />
Lund. Institute of Archaeology. Report<br />
series No. 65, sid. 126-137. Lund.<br />
Welinder, S., Pedersen, E. A. & Widgren,<br />
M. 1998. Jordbrukets <strong>för</strong>sta femtusen år,<br />
4000 f.Kr.-1000 e.Kr. Det svenska<br />
jordbrukets historia. Borås.<br />
Widgren, M. 1999. Reflections on landscape<br />
and settlement transformations.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 99<br />
I: Fabech & Ringtved (red), Settlement<br />
and Landscape, Proceedings of a conference<br />
in Århus, Denmark, May 4-7<br />
1998, sid. 31-34. Jutland Archaeological<br />
Society.<br />
Wienberg, J. 1993. Den gotiske labyrint.<br />
Middelalderen og kirkerne i Danmark.<br />
Lund Studies in Medieval Archaeology<br />
11. Stockholm.<br />
Willemark, K. 1997. Kvinnor, män och<br />
stenhantverk. I: Johnsen & Welinder<br />
(red), Gender och arkeologi, sid. 50-62.<br />
Östersund.<br />
Wilson, L. 1994. Runstenar och kyrkor. En<br />
studie med utgångspunkt från runstenar<br />
som påträffats i kyrkomiljö i Uppland och<br />
Södermanland. OPIA 8. Uppsala.<br />
Wilson, L. 1998. Uppdragsarkeologi,. Rekommendationer<br />
vid upprättande av<br />
undersökningsplaner, utarbetande av<br />
rapporter, uppföljning, bedömning av<br />
lämplighet och kompetens samt konservering.<br />
Underrrättelser från RAÄ<br />
1998:1.<br />
Winge, G. 1976. Gravfältet vid Kastanjegården.<br />
<strong>Malmö</strong>. <strong>Malmö</strong>fynd 3. <strong>Malmö</strong>.<br />
Zvelebil, M. (red). 1986. Hunters in Transition.<br />
Mesolithic Societies of temperate Eurasia<br />
and their transition to farming.<br />
New Directions in Archaeology. Cambridge.<br />
Överenskommelse mellan Stadsantikvariska<br />
avdelningen vid Kultur <strong>Malmö</strong> och<br />
Riksantikvarieämbetet i <strong>Kulturmiljö</strong>vårdsarbetet<br />
i Skåne under år 2000.<br />
<strong>Malmö</strong> 000222, Dnr. 1335/99 D9.<br />
Översiktsplan <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> 1990. Förslag.<br />
<strong>Malmö</strong> <strong>stad</strong>sbyggnadskontor.<br />
Översiktsplan <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong> 2000. <strong>Malmö</strong><br />
<strong>stad</strong>sbyggnadskontor.
100 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
Noter<br />
1. Roth m.fl. 1979.<br />
2. Swedberg 1972.<br />
3. Gråhamn m.fl. 1983.<br />
4. <strong>Malmö</strong> <strong>stad</strong>sbebyggelse. En översiktlig<br />
inventering 1989.<br />
5. Översiktsplan 1990.<br />
6. Översiktsplan 2000.<br />
7. Kulturlandskapsanalys <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong><br />
och Burlövs kommuner 1993; Erikson<br />
1995, 1997a, 1997b.<br />
8. Erikson 1999.<br />
9. Underlag <strong>för</strong> byggnadsminnes<strong>för</strong>klaring<br />
av 10 skånska slott, 2000.<br />
Slotten är: Knutstorps borg, Stora<br />
Herre<strong>stad</strong>s säteri, Hjularöd slott,<br />
Öja gård, Kulla Gunnarstorps slott,<br />
Hviderups gård, Rosendals slott,<br />
Dybäcks slott, Vollsjö säteri och<br />
Katrinetorps gård.<br />
10. Gustafsson, M. 2000.<br />
11. Engelmark m.fl. 2000.<br />
12. Överenskommelse mellan Stadsantikvariska<br />
avdelningen vid Kultur<br />
<strong>Malmö</strong> och Riksantikvarieämbetet i<br />
<strong>Kulturmiljö</strong>vårdsarbetet i Skåne<br />
under år 2000. <strong>Malmö</strong> 000222,<br />
Dnr. 1335/99 D9.<br />
13. Riksantikvarieämbetet, staben.<br />
Överenskommelse om ansvarsområden<br />
<strong>för</strong> de skånska museernas kulturmiljöarbete.<br />
99-06-22, beteckning<br />
344-2691-1999.<br />
14. Jakobsen m.fl. 2000.<br />
15. <strong>Malmö</strong> Arkeologi. The Explorer´s<br />
Handbook. 2000.<br />
16. Rostoványi 1994; Hårde m.fl. 1997;<br />
Jansson 1999; Petersson & Nilsson<br />
1999; Borrie m.fl. 2000; Eriksson<br />
m.fl. 2000.<br />
17. Björhem under utg.<br />
18. Thörn 1992; Nielsen & Rudebeck<br />
1991; Rudebeck 1994.<br />
19. Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1993; Rudebeck<br />
1994; Rudebeck & Ödman<br />
2000; Björhem under utg.<br />
20. Tesch 1979a, 1979b; Björhem &<br />
Säfve<strong>stad</strong> 1993.<br />
21. Lagen om kulturminnen m.m.<br />
1988:950.<br />
22. Rudebeck 1994:33.<br />
23. Björhem 2000.<br />
24. Björhem under utg. SVEDAB står<br />
<strong>för</strong> Svensk-Danska Bro<strong>för</strong>bindelsen<br />
AB. Detta bolag var <strong>Malmö</strong> <strong>Kulturmiljö</strong>s<br />
uppdragsgivare <strong>för</strong> undersökningarna<br />
längs den ca 10 km långa<br />
sträckan mellan Öresundsbrons fäste<br />
och Lockarps by (kontinentalbanan).<br />
25. Utbildning och forskning, proposition<br />
1993/94; För kännedom<br />
1995:2.<br />
26. Sjöström & Pihl 1993; Svensson<br />
1994, 1995; Larsson manuskript;<br />
Nilsson manuskript.<br />
27 . Rosborn 1984:5.<br />
28. Rosborn 1984.<br />
29. Romberg 1982.<br />
30. Billberg & Reisnert 1993.<br />
31. Tronde 1987.<br />
32. Ersgård & Hållans 1996.<br />
33. Riddersporre 1995; Erikson 1998.<br />
34. Roth m.fl. 1979; Rosborn 1982,<br />
1984; Lindahl Jensen 1992.<br />
35. Magnusson Staaf 2000c.<br />
36. Utbildning och forskning. Proposition<br />
1993/94:177.<br />
37. Kristiansen & Holmström 1996:13.<br />
38. Jensen 1988; Varenius 1995.<br />
39. Bradley 2000.<br />
40. T.ex. Bourdieu 1977; Giddens<br />
1979, 1984; Hodder 1982, 1986,<br />
1991; Tilley 1991, 1994; Thomas<br />
1996; Barrett 1994.<br />
41. Billberg m.fl. 1996a, 1998.<br />
42. För kännedom från fornminnesavdelningen<br />
1995:2, sid. 5.<br />
43. Johansen 1998.<br />
44. Wilson 1998:11.<br />
45. Johansen 1998.<br />
46. För närvarande pågår samarbete med<br />
Region Skåne gällande ”Terra Scaniae”,<br />
en nätplats med information om<br />
Skånes historia, främst riktad till<br />
barn från tolv år. Nätplatsen ska<br />
invigas under våren 2002<br />
(www.ts.skane.se).<br />
47. Utbildning och forskning. Proposition<br />
1992/94:177.<br />
48. T.ex. Hodder 1999.<br />
49. I detta sammanhang kan hermeneutisk<br />
sägas stå <strong>för</strong> den metod, som till<br />
skillnad mot <strong>för</strong>klaring och ”utifrånperspektiv”,<br />
syftar till <strong>för</strong>ståelse<br />
av kulturella fenomen. Med detta<br />
avses att i samspel med den egna<br />
kulturella tolkningsramen <strong>för</strong>eslå<br />
tänkbara ”inifrånperspektiv”, dvs.<br />
synsätt som kan ha varit rådande i<br />
ett specifikt dåtida sammanhang,<br />
t.ex. i valet av boplatsläge eller tillverkningen<br />
av ett <strong>för</strong>emål (jfr. Nationalencyklopedin<br />
1997, 1998).<br />
50. En kosmologi kan kort definieras<br />
som en kulturellt etablerad världsbild<br />
vari ingår <strong>för</strong>eställningar om<br />
tid och rum och världsalltets uppbyggnad<br />
(”kosmologi”, Nationalencyklopedin<br />
1997, 1998).<br />
51. T.ex. <strong>Kulturmiljö</strong>vård 2, 1991; Larsson<br />
& Rudebeck 1993; Larsson, S.<br />
1993.<br />
52. T.ex. Hodder 1997, 1999, 2000.<br />
53. Chadwick 1997; Hassan 1997;<br />
Hodder 1998; Berggren 2000a.<br />
54. Se t.ex. Orme 1981 <strong>för</strong> en diskussion<br />
av begreppet ur antropologisk<br />
synvinkel.<br />
55. Tronde 1987; Karsten 1990.<br />
56. Knarrström 2000.<br />
57. T.ex. Larsson, L. m.fl. 1992; Roberts<br />
1996.<br />
58. Duncan 1990; Grøn m.fl. 1991;<br />
Welinder 1992b; Tilley 1994; Thurston<br />
1999; Bradley 2000.<br />
59. Svensson 1993; Nilsson 1995.<br />
60. Engel<strong>stad</strong> 1991.<br />
61. Ibid.:49.<br />
62. Barrett 1994:3.<br />
63. Ibid.:5.<br />
64. Engel<strong>stad</strong> 1991:50, med ref. till<br />
Buttimer.<br />
65. Callmer & Rosengren 1997; Herschend<br />
1997; Larsson & Hårdh<br />
1998; Fabech & Ringtved 1999.<br />
66. Bradley 2000.<br />
67. Bell 1992.<br />
68. Smith 1987.<br />
69. Colpe 1970; Kötting 1985; Stjernquist<br />
1989; EBO ”ceremonial object”.<br />
70. Schjødt 1989.<br />
71. Roymans 1995.<br />
72. Puhvel 1976, 1989; Ovsyannikov &<br />
Terebikhin 1994; Davidson 1993;<br />
EBO ”ceremonial object”.<br />
73. Koch 1998.
74. Bradley 2000.<br />
75. van Gennep 1986; Turner 1969.<br />
76. Bradley 2000.<br />
77. Hansen 1937:212.<br />
78. Trigger 1989; Rudebeck 2000b.<br />
79. Olsson 1991; Welinder m.fl. 1998.<br />
80. Annales-skolan är benämningen på<br />
en grupp franska historiker som har<br />
som målsättning att skriva historia<br />
som en helhet av ekonomiska, sociala<br />
och mentala mönster. Skolan etablerades<br />
under 1920-talet av Lucien<br />
Febvre och Marc Bloch. Man ser<br />
historien som ett komplicerat växelspel<br />
av kollektiva medvetandeformer,<br />
mentaliteter, och de socioekonomiska<br />
och geografiska strukturer<br />
som människor lever i (Nationalencyklopedin<br />
1997, 1998).<br />
81. Bintliff 1991.<br />
82. Jennbert 1988.<br />
83. Karsten 1994; Andersson & Hållans<br />
1997; Kristiansen 1998.<br />
84. Björhem 1994.<br />
85. Barrett 1994.<br />
86. T.ex. Welinder 1992a, 1992b; Bradley<br />
1993; Bender 1993; Tilley 1994;<br />
Gosden 1994; Karleby 1998; Mogren<br />
2000.<br />
87. Barrett 1994.<br />
88. Bourdieu 1977; Giddens 1979,<br />
1984.<br />
89. Binford 1982; Bintliff 1991; Larsson<br />
m.fl. 1992; Rasmussen 1993;<br />
Bradley 1993; Tilley 1994.<br />
90. Det bör dock noteras att viss periodindelning<br />
var under häftig debatt<br />
under denna tid, främst övergången<br />
mellan senmesolitisk tid och tidigneolitisk<br />
tid (se Rudebeck 1996 <strong>för</strong><br />
en diskussion).<br />
91. Nationalencyklopedin 1997, 1998.<br />
92. Jfr. Karleby 1998<br />
93. T.ex. Magnusson Staaf 1996.<br />
94. Helms 1998.<br />
95. Carver 1990; Steane 1993; Saunders<br />
1999; Larsson, S. 2000b.<br />
96. Hägerstrand 1967; Magnusson Staaf<br />
1996; Thurston 1999; Larsson, S.<br />
2000b.<br />
97. Magnusson Staaf 1996:133 ff.<br />
98. Magnusson Staaf 1996.<br />
99. Thurston 1999.<br />
100. Malmer 1962; Kristiansen 1989;<br />
Damm 1993.<br />
101. Carlsson 1998.<br />
102. EBO ”Social status”.<br />
103. Staecker 1996.<br />
104. Moore & Scott 1997.<br />
105. Beausang 1999, 2000.<br />
106. Lillehammer 1989:90; Johnsen &<br />
Welinder 1995; Kanvall 1995:9;<br />
Stéfansdottir 1996; Derevenski<br />
2000.<br />
107. Högberg 1999, 2000b.<br />
108. T.ex. Conkey & Spector 1984; Engel<strong>stad</strong><br />
1991; Gero & Conkey 1991;<br />
Tringham 1991; Hjørungdal 1991;<br />
Magnus & Morger 1994; Johnsen &<br />
Welinder 1997; Caesar m.fl. 1999;<br />
Strassburg 1997, 1999; Welinder<br />
1999; Göransson 1999.<br />
109. Magnus 1994:26 f.<br />
110. Hjørungdal 1991; Stig-Sørensen<br />
1994.<br />
111. T.ex. Moore & Scott 1997; Altenberg<br />
1999.<br />
112. Altenberg 1999.<br />
113. Axelsson & Gunnarsson 1998:198.<br />
114. Barrett 1994; Meskell 1999.<br />
115. Meskell 1999.<br />
116. Barrett 1994:1ff.; Hodder<br />
1999:144 f.<br />
117. Knapp 1998.<br />
118. Gero 1991; Magnus 1994; Willemark<br />
1997; Finley 1997; Ströbeck<br />
1999.<br />
119. Moore & Scott 1997.<br />
120. Butler 1993; Moi 1997.<br />
121. Knapp 1998; Strassburg 1997,<br />
1999.<br />
122. Axelsson & Gunnarsson 1998.<br />
123. Hodder 1999.<br />
124. Gero 1996.<br />
125. Altenberg 1999.<br />
126. Welinder 1997.<br />
127. Welinder 1997:71.<br />
128. Fiske 1982.<br />
129. T.ex. Magnusson Staaf 2000b.<br />
130. Levander 1976; Puhvel 1976, 1989;<br />
Helms 1993; Green 1997.<br />
131. Helms 1993.<br />
132. Ibid.:224 f.<br />
133. Ibid.:38.<br />
134. Ibid.:41 ff.<br />
135. Ibid.:110 f.<br />
136. Kaul 1998.<br />
137. Brown 1947.<br />
138. Miller 1994.<br />
139. T.ex. Hårdh 1999; Högberg 2000a;<br />
Björhem 2000; Olausson & Vandkilde<br />
2000.<br />
140. Holten 1997:185.<br />
141. Riddersporre 1995; Magnusson<br />
Staaf 2000a; Malm 1992; Hårdh<br />
1999.<br />
142. T.ex. Rudebeck 2000a.<br />
143. Broadbent & Knutsson 1980;<br />
Knarrström 2000.<br />
144. Larsson, S. 2000b.<br />
145. Willemark 1997.<br />
146. Gero 1991; Willemark 1997.<br />
147. Fendin 1994; Lidström-Holmberg<br />
1998.<br />
148. Fendin under utg.<br />
149. Helms 1993; Taffinder 1998;<br />
Olausson 2000; Olausson & Vandkilde<br />
2000.<br />
150. Magnusson Staaf 1996.<br />
151. Helms 1993:xi.<br />
152. Rausing 1991; Larsson, T.B. 1999.<br />
153. Barker 1999; Fokkens 1999; Rasmussen<br />
1999.<br />
154. Welinder 1988.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 101<br />
155. Welinder 1988:33 f.<br />
156. Se diskussion om relationen mellan<br />
språk och bilder/<strong>för</strong>emål i Sandström<br />
1989.<br />
157. Edmonds 1995:157.<br />
158. Heidegger 1927; Thomas1996:68.<br />
159. Magnusson Staaf 1996:7.<br />
160. Thomas 1996:68.<br />
161. Se t.ex. Baudou 1960; Jaanusson<br />
1981; Jensen 1997.<br />
162. Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1989:100.<br />
163. Baudou 1991:77.<br />
164. Hector, under arbete.<br />
165. Magnusson Staaf & Nilsson 1998.<br />
166. Sherratt 1997.<br />
167. Sköld 1963, 1968.<br />
168. Svanberg & Söderberg 2000.<br />
169. Skansjö 1983.<br />
170. <strong>Kulturmiljö</strong>vård 5 1994; Tilley 1994;<br />
Bradley 2000; Jennbert 2000.<br />
171. Jfr. Regnell 1999.<br />
172. Roymans 1999.<br />
173. Widgren 1999.<br />
174. Riddersporre 1995.<br />
175. Jennbert 1984, 1985; Larsson, M.<br />
1984, 1986; Zvelebil 1986; Thomas<br />
1988; Gebauer & Price 1992; Rudebeck<br />
1996; Persson 1999.<br />
176. Welinder m.fl. 1998:180.<br />
177. Ibid.:93.<br />
178. Svensson 1986; Larsson, L. 1992.<br />
179. Winge 1976; Almqvist & Svensson<br />
1990; Svensson 1991; Jonsson<br />
1995; Thörn 2000a:75.<br />
180. Sarnäs & Nord Paulsson under utg.<br />
181. Tilley 1991:138 f.<br />
182. Olsson 1991; Welinder m.fl.<br />
1998:140; Gustafsson 1995, 1997,<br />
1998.<br />
183. Roger Engelmark, muntligen.<br />
184. Stefan Gustafsson, muntligen.<br />
185. Colluvium kommer av latinets<br />
(sammanflöde av) slam. Det är en<br />
jordart bestående av material som<br />
transporterats genom massrörelser<br />
och avspolning och som sedan avsatts<br />
på de nedre delarna av en sluttning<br />
(Nationalencyklopedin 1997,<br />
1998).<br />
186. Linné 1982:281.<br />
187. Smekalova m.fl. 1992, 1993 samt<br />
Smekalova muntligen.<br />
188. Riddersporre 1995.<br />
189. Riddersporre 1999.<br />
190. Billberg m.fl. 1996; Billberg m.fl.<br />
1998.<br />
191. Signaturläran är en lära enligt vilken<br />
ett <strong>för</strong>emåls yttre utseende överensstämde<br />
med dess verkan, särskilt<br />
som läkemedel (”lika botar lika”).<br />
Läran har sin grund i naturfolks tänkande<br />
och i antik filosofi och levde<br />
länge kvar i den äldre botaniken.<br />
Den utformades i sin slutliga version<br />
av Paracelsus på 1500-talet<br />
(Nationalencyklopedin 1997, 1998).<br />
192. Regnell 1998 & muntligen.
102 • MALMÖ KULTURMILJÖ<br />
193. Riddersporre 1995.<br />
194. Skogelag var ett slags utmarkssamfälligheter<br />
i Småland <strong>för</strong>e storskiftet<br />
(Tollin 1999:65).<br />
195. Tollin 1999.<br />
196. Riddersporre 1979.<br />
197. Ersgård & Hållans 1996:29.<br />
198. Ersgård & Hållans 1996.<br />
199. Sarnäs 1996:39 ff., Sarnäs<br />
1998:29 ff.<br />
200. Andersson & Anglert 1989; Riddersporre<br />
1995.<br />
201. Rosborn 1984. I antalet 28 ingår<br />
Övre <strong>Malmö</strong> och Pile.<br />
202. Erikson 1998; Reisnert 1983.<br />
203. Mandahl 1974.<br />
204. Björhem 1979.<br />
205. Reisnert 1983:139.<br />
206. Andersson 1994.<br />
207. Jönsson m.fl. 2000:191.<br />
208. Nielsen & Rudebeck 1991:94 ff.;<br />
Sarnäs 1991.<br />
209. Kling 1992.<br />
210. Andersson, T. 1991.<br />
211. Kling 1992.<br />
212. Lindhé m.fl. 2000; Jönsson m.fl.<br />
2000.<br />
213. Söderberg 1994.<br />
214. Riddersporre 1995.<br />
215. Jeansson 1966.<br />
216. Skansjö 1983.<br />
217. Skansjö m.fl. 1989; Riddersporre<br />
1989.<br />
218. Riddersporre 1998.<br />
219. Riddersporre under utg.<br />
220. Jfr. kapitlet ”Kontinuitet och diskontinuitet<br />
i plats och betydelse”.<br />
221. Riddersporre 1995.<br />
222. Helmfrid 1981; Riddersporre 1995.<br />
223. Anglert 1995:104; Anglert 1989;<br />
Riddersporre 1989.<br />
224. Anglert 1989:227.<br />
225. Riddersporre 1989:136.<br />
226. Rosborn m.fl. 1981:35 f.<br />
227. Anglert 1989; Sundnér 1989;<br />
Wienberg 1993.<br />
228. Holmberg 1977:103, 191.<br />
229. Rydbeck 1930; Blomqvist 1950.<br />
230. Skansjö 1995:84 ff.<br />
231. Reisnert 1995:57 ff.<br />
232. Rosborn 1977:22 ff.; Reisnert<br />
1999:72 ff.<br />
233. Eriksson 1980.<br />
234. Ersgård 1988; Reisnert 2000:493 ff.<br />
235. Billberg & Reisnert 1993.<br />
236. Billberg under utg.<br />
237. Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1993; Paulsson<br />
1993; Karsten 1994; Rudebeck<br />
2000a.<br />
238. Smekalova m.fl. 1992, 1993 och<br />
muntligen.<br />
239. Ulriksen 1999.<br />
240. Orme 1981; Hodder 1982.<br />
241. T.ex. Thörn 1992, 1993, 1996a;<br />
Fendin 1999.<br />
242. Fendin 1994 & under utg.; Lidström<br />
Holmberg 1998.<br />
243. Högberg 1999, 2000b<br />
244. Knarrström 2000.<br />
245. Tesch 1985.<br />
246. Fraes Rasmussen 1994.<br />
247. Sarnäs & Nord Paulsson under utg.<br />
248. Linderholm 2000.<br />
249. Eliasson & Kishonti under utg.<br />
250. Nationalencyklopedin 1997, 1998.<br />
251. Räf & Stilborg 1999.<br />
252. Welinder 1992b:22.<br />
253. Rosberg & Sarnäs 2000.<br />
254. Rudebeck & Ödman 2000.<br />
255. Carlsson 1998:52.<br />
256. Andersson m.fl. 1999:11.<br />
257. Svensson 1986, 1993; Björhem &<br />
Säfve<strong>stad</strong> 1989, 1993; Arkeologi i<br />
<strong>Malmö</strong> 1992; Thörn 1992; Rudebeck<br />
1994; Billberg m.fl. 1996b;<br />
Samuelsson 1998; Billberg & Magnusson<br />
Staaf 1999; Björhem 1999,<br />
2000; Rudebeck & Ödman 2000.<br />
258. Knarrström 2000.<br />
259. Wahlöö 1967; Jacobsson 1986; artiklar<br />
i Larsson, L. 1993; Rudebeck<br />
& Ödman 2000.<br />
260. Sarnäs & Gustafsson 2000:39.<br />
261. Rasmussen 1993.<br />
262. Wilson 1994; Lundquist m.fl. 1996.<br />
263. Roymans 1995.<br />
264. Jfr. Müller 1904; Larsson, L. 1993;<br />
Rudebeck & Ödman 2000.<br />
265. Björhem 1997.<br />
266. Salomonsson 1962; Larsson, L.<br />
1982; Andersson & Knarrström<br />
1999:38 ff.<br />
267. Kjellmark 1903; Salomonsson<br />
1962, 1964, 1971; Klassen & Jonsson<br />
2000.<br />
268. Theander 1995.<br />
269. Jonsson 2000; Klassen & Jonsson<br />
2000.<br />
270. Rudebeck & Ödman 2000:76 ff.;<br />
Stilborg 2000.<br />
271. Karsten 1986; Karsten & Regnell<br />
1995.<br />
272. Lagergren-Olsson & Linderoth<br />
2000.<br />
273. Larsson, M. 1984, 1992; Larsson, L.<br />
1992; Karsten 1994.<br />
274. Almquist & Svensson 1990; Svensson<br />
1991; Andersen 1997:267 ff.<br />
275. Larsson, L. 1992.<br />
276. Björhem 1999.<br />
277. Sarnäs & Nord-Paulsson under utg.<br />
278. Salomonsson 1971:80 ff.<br />
279. Börjesson 1997; Björhem 1999.<br />
280. Rudebeck & Ödman 2000; Samuelsson<br />
under utg.<br />
281. Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1993:357;<br />
Björhem 2000:151 ff.<br />
282. Björhem 1999.<br />
283. Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1993.<br />
284. Hårdh 1984.<br />
285. Samuelsson 1998 & under utgivning;<br />
Rudebeck & Ödman 2000.<br />
286. Näsman 1998.<br />
287. Larsson & Hårdh 1998; Hårdh<br />
1999.<br />
288. Callmer 1997.<br />
289. Näsman 1998.<br />
290. Callmer 1997.<br />
291. T.ex. Herschend 1997; Hedeager<br />
1997; Johansen 1997.<br />
292. Arwill-Nordbladh 1998; Göransson,<br />
1999.<br />
293. T.ex. Watt 1991; Ambrosiani 1991;<br />
Lundqvist m.fl. 1996; Christensen<br />
1997; Fabech 1998; Svanberg &<br />
Söderberg 2000.<br />
294. T.ex. Andersson, E. 1996b, 1999,<br />
2000; Hårdh 1999.<br />
295. Hector under arbete.<br />
296. Seitzer Olausson m.fl. 1980; Nielsen<br />
& Rudebeck 1991; Rudebeck<br />
1986, 1994.<br />
297. Almqvist & Svensson 1990.<br />
298. Jonsson 1995:15 f.<br />
299. Andersen 1997:283.<br />
300. Sarnäs & Nord Paulsson under utg.<br />
301. Hodder 1988:69 ff.<br />
302. Lévi-Strauss 1966; Tilley 1991:27.<br />
303. Thörn 1996b:26.<br />
304. Petré 1981:11 f.<br />
305. Jonsson 1995.<br />
306. Roymans 1995.<br />
307. Wallin 1951:67 ff.<br />
308. Müller 1904; Sköld 1963; Jørgensen<br />
1988; Braut 1, 1996.<br />
309. Jørgensen 1988; Kunwald 1996;<br />
Jørgensen 1996.<br />
310. Steineke 2000.<br />
311. Artursson 1999; Thörn 1998; Thörn<br />
2000b:135; Gidlöf 2000:129; Erikson<br />
under utg.; Samuelsson under<br />
utg.<br />
312. Tilley 1994; Orrling 1999; Bradley<br />
2000.<br />
313. Rudebeck & Ödman 2000.<br />
314. Samuelsson 1998.<br />
315. Erikson & Samuelsson 2000:201;<br />
Samuelsson under utg.<br />
316. Kulturlandskapsanalys <strong>för</strong> <strong>Malmö</strong><br />
och Burlövs kommuner 1993.<br />
317. Svanberg & Söderberg 2000.<br />
318. Steineke 2000:203.<br />
319. Jørgensen 1996:44, översättning<br />
från danskan.<br />
320. Billberg m.fl. 1996, 1998.<br />
321. Sjöström & Pihl 1993.<br />
322. Jensen 1977; Paulsson 1999.<br />
323. Sarnäs 2000:117.<br />
324. Jfr. Gren 1989.<br />
325. Berggren 2000b.<br />
326. Riddersporre 1995, 1996; Erikson<br />
1995, 1997a & b.<br />
327. Berggren 2000b.<br />
328. Rudebeck & Ödman 2000; Jönsson<br />
under utg.; Rosberg & Engström<br />
under arbete.<br />
329. Steineke 1997.<br />
330. Modig 1994.<br />
331. Inizan m.fl. 1992; Pelegrin 1992;<br />
Larsson, S. 2000a.<br />
332. Andersson 1996a.
333. Siech 2000:71.<br />
334. Brumfiel 1991.<br />
335. Högberg m.fl. 2000; Högberg<br />
1998.<br />
336. Lindhé m.fl. 2000.<br />
337. Malmer 1962 & 1969; Stjernquist<br />
1969.<br />
338. Madsen 1992.<br />
339. Nordqvist 1992; Knarrström 1997.<br />
340. Rudebeck 1986, 1994, 1998; Nielsen<br />
& Rudebeck 1991.<br />
341. Högberg 1997 & under utg.<br />
342. Rudebeck 1998.<br />
343. Knutsson 1988; Madsen 1992;<br />
Högberg 1998, 1999; Knarrström<br />
1997, 1998.<br />
344. Malmer 1969.<br />
345. Knutsson 1982; Juel Jensen 1994;<br />
Knarrström 1999.<br />
346. Knarrström 2000.<br />
347. Stjernquist 1969; Draiby 1984;<br />
Björhem & Säfve<strong>stad</strong> 1993; Knarrström<br />
2000; Högberg under utg.<br />
348. T.ex. Juhl 1995; Koch 1998; Stilborg<br />
1997; Elfwendahl 1999.<br />
349. T.ex. Arrhenius & Lidén 1989;<br />
Koch Nielsen 1986.<br />
350. Lindahl & Matenga 1995.<br />
351. Koch 1998; Petersson 1998.<br />
352. Becker 1947; Ebbesen & Mahler<br />
1980; Larsson, M. 1984.<br />
353. Kaul 1992; Thomas 1991 & 2000.<br />
VETENSKAPLIGT PROGRAM • 103<br />
354. Karsten 1994; Nilsson 1995; Stjernquist<br />
1997.<br />
355. Christophersen 1980.<br />
356. Lanting & Brindley 2000.<br />
357. Fendin 1999; Ericson Lagerås 1999;<br />
Carelli 1996; Carelli & Kresten<br />
1997; Lidström-Holmberg 1998.<br />
358. Andersen m.fl. 1991:36 ff.; Skaarup<br />
1976:155; Rudebeck 2000a; Rudebeck<br />
& Ödman 2000.<br />
359. Översiktsplan 2000.<br />
360. Thorén & Torstensdotter Åhlin<br />
1994.