Mars 2013 Liahona - The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints
Mars 2013 Liahona - The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints
Mars 2013 Liahona - The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
TILLS VI MÖTS IGEN<br />
MINFÄLTSRÄDD-<br />
NINGEN<br />
Russell Westergard<br />
Under Gulfkriget ledde jag en grupp soldater<br />
in i Kuwait. När vi hade trängt<br />
igenom försvaret sökte vi efter fiendens<br />
stridspositioner för att vara säkra på att vi var<br />
i säkerhet och tittade efter allt som kunde ha<br />
informationsvärde.<br />
Jag hade just kommit fram till en stridsledningscentral<br />
när jag hörde en brittisk furir<br />
frenetiskt ropa: ”Stopp! Ta inte ett steg till!” Jag<br />
stack ut huvudet ur bunkern och såg att en av<br />
mina soldater var i omedelbar fara. Hon hade<br />
gått in i ett öppet området för att hämta ett<br />
dokument och stod nu mitt i ett stort minfält.<br />
När hon hörde furiren ropa stannade hon upp<br />
och insåg faran.<br />
Vår grupp som var samlade i änden av<br />
minfältet såg att den unga soldaten var så<br />
panikslagen att hon skakade. Vi behövde agera<br />
snabbt men kunde inte skicka iväg några soldater<br />
för att hämta henne utan att riskera både<br />
deras eget liv och hennes. Utan diskussion eller<br />
tvekan började vi prata med soldaten, ropa<br />
tröstande, uppmuntrande ord och ge anvisningar.<br />
Vi såg tårar rinna nerför hennes ansikte<br />
och hörde rädslan i hennes svar, men hon började<br />
bli lugnare när hon hörde vår uppmuntran.<br />
Efter en stund hade hon fattat tillräckligt<br />
med mod att titta tillbaka på vägen hon kommit<br />
från, och hon sade att hon kunde se svaga<br />
80 <strong>Liahona</strong><br />
Vi kunde inte ta<br />
oss till soldaten<br />
som satt fast,<br />
men vi kunde<br />
uppmuntra<br />
henne, heja<br />
på henne och<br />
glädjas när<br />
hon lyckades.<br />
märken av sina fotspår i sanden. Med vår<br />
uppmuntran började hon tveksamt gå tillbaka<br />
längs fotspåren. Genom att försiktigt sätta ner<br />
fötterna i sina egna fotspår gick hon ut ur minfältet<br />
och flög in i våra väntande armar efter att<br />
hon tagit det sista steget. Den stora gruppen<br />
soldater på sidolinjerna ropade av glädje när<br />
vi välkomnade henne tillbaka. Tårar av rädsla<br />
ersattes av leenden och kramar.<br />
Få av oss har stått på kanten av ett riktigt<br />
minfält. Men många av oss känner personer<br />
som har lämnat en andligt trygg mark för<br />
att fångas i livets minfält. Liksom den unga<br />
soldaten kan de också känna sig ensamma,<br />
rädda och osäkra. Men den soldaten var aldrig<br />
ensam. Hon hade en grupp på sidolinjerna<br />
som hejade på henne, vänner som behövde<br />
henne hos sig och som inte gav upp. Hon<br />
hade ledare som gav henne vägledning och<br />
uppmuntran. Hon behövde själv tar sig ut ur<br />
minfältet, men tillsammans hjälpte vi henne få<br />
styrka att göra det. I slutändan firade vi hennes<br />
räddning med uppriktig kärlek och glädje.<br />
Andliga räddningar kan vara lika dramatiska.<br />
Vare sig vi sträcker oss ut som familj, som<br />
vänner eller som en församling eller gren, kan<br />
våra ansträngningar göra stor skillnad. Rätt ord<br />
av uppmuntran och vägledning räddade förmodligen<br />
livet på soldaten. På samma sätt kan<br />
vi hjälpa till att rädda andra från det andliga<br />
mörkrets faror genom att erbjuda uppmuntran<br />
och vägledning som i slutändan kan föra dem<br />
tillbaka. När vi gör det får vi känna stor glädje<br />
— inte bara för ett ögonblick under det här<br />
livet utan i också i evigheten (se L&F 18:15). ◼<br />
Russell Westergard bor i Virginia, USA.<br />
FOTOILLUSTRATION CRAIG DIMOND