Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
jan stolpe<br />
Att översätta Platon<br />
Den största utmaningen för varje Platonöversättare<br />
är att författaren är en sådan lysande språkkonstnär,<br />
skriver <strong>Jan</strong> <strong>Stolpe</strong> som hittills översatt två volymer<br />
med Platons skrifter.<br />
sedan några år tillbaka är jag sysselsatt med att översätta Platons<br />
samlade skrifter till svenska. Översättningen ska omfatta alla<br />
skrifter som går under Platons namn, även dem som tämligen säkert<br />
anses vara oäkta och dem som bara kanske är skrivna av andra<br />
författare. Också breven ska komma med, och den handfull dikter som tillskrivs<br />
Platon.<br />
När (om) arbetet blir färdigt ska det omfatta sex volymer; två är hittills<br />
utgivna (Skrifter Bok 1—2, förlaget Atlantis, Sthlm 2000 och 2001), jag har<br />
just påbörjat den tredje, som innehåller Staten och planeras utkomma<br />
2003.<br />
Till min hjälp har jag två granskare utsedda av Hultengrenska fonden<br />
för filosofi: den finlandssvenske Platonforskaren Holger Thesleff och Lilli<br />
Alanen, även hon finlandssvensk, professor i filosofihistoria i Uppsala.<br />
Vitterhetsakademien har därutöver utsett fyra granskare: Jerker Blomqvist,<br />
Mats Furberg, Per-Erik Malmnäs och <strong>Jan</strong> Österberg. Dessa sex går<br />
löpande igenom mina manuskript, diskuterar ordval och tolkning, ställer<br />
frågor och föreslår förbättringar. Det säger sig själv att en sådan stab lämnar<br />
ovärderlig hjälp åt en översättare.<br />
Platon har två gånger tidigare översatts i större skala i Sverige. Först av<br />
Magnus Dalsjö, lektor i grekiska i Kristianstad, som utgav sju volymer<br />
mellan 1870 och 1906, sedan av Claes Lindskog, professor i grekiska i<br />
Lund m.m., som utgav fem volymer åren 1920–1924. I Dalsjös utgåva saknas<br />
några viktiga texter, främst ålderdomsverket Lagarna; Lindskog tog<br />
inte med dialogen Kratylos. Många av de mindre skrifterna av omdiskuterad<br />
äkthet saknas hos dem båda.<br />
4
Dalsjö var väl insatt i Platons filosofi och en tränad filolog. Hans översättning<br />
präglas av stor terminologisk exakthet, den är noggrann och den följer<br />
originalet mycket tätt i hälarna, vilket ibland gör ett knaggligt intryck.<br />
Det har också hänt mycket med den svenska prosan sedan 1800-talets sista<br />
årtionden. Lindskog skriver däremot en levande och kraftfull svenska som<br />
har stått sig förvånansvärt gott. I mer teoretiska avsnitt brister det ofta i<br />
precision; det är mitt intryck att Lindskog har varit mindre intresserad av<br />
dessa partier och ibland skyndat vidare till de mer berättande.<br />
Det är min ambition att försöka förena det bästa hos dessa båda föregångare:<br />
precisionen hos Dalsjö och det levande språket hos Lindskog.<br />
Men i ett viktigt avseende försöker jag avvika från dem båda.<br />
Den största utmaningen för varje Platonöversättare är det förhållandet<br />
att författaren är en sådan lysande språkkonstnär. Och inte bara det. Han<br />
har ett enormt stilregister, som spänner över de mest skiftande lägen. När<br />
Holger Thesleff skrev en bok om Platons språk på 1960-talet kallade han<br />
den inte »Studier i Platons stil«, utan »Studier i Platons stilar« (Studies in<br />
the Styles of Plato, Helsingfors 1967). Han urskiljer inte mindre än tio olika<br />
stilnivåer i Platons texter, från enkelt resonerande prosa till den mest visionära<br />
prosapoesi och till det som grekerna kallade onkos – svulst.<br />
Det är inte så enkelt att vi möter en av dessa olika prosastilar i varje dialog.<br />
Platon svingar sig brant mellan dem inom ramarna för ett och samma<br />
verk. I Gästabudet håller sex olika personer varsitt tal till Eros, kärleken.<br />
Varje tal är utformat på sitt speciella vis, och gestaltar därmed karaktären<br />
hos mannen som håller det. Här gäller det för en översättare att hänga med<br />
i rörelsen. I Faidros förekommer tre olika tal: först ett som uppges vara för-<br />
5
fattat av den kände talskrivaren Lysias, sedan ett tal med samma tendens<br />
som Sokrates håller, slutligen ytterligare ett av Sokrates, nu med motsatt<br />
innehåll mot det förra och med en helt annan poetisk lyftning. När det<br />
gäller Lysias-talet har vi ett rikt jämförelsematerial till vårt förfogande eftersom<br />
en hel liten samling tal författade av Lysias finns bevarade till vår<br />
tid. I Platons dialog sägs Faidros läsa upp Lysias-talet från en medhavd papyrusrulle,<br />
och i denna text har Platon imiterat Lysias språk så träffsäkert<br />
att det åtminstone förr i världen fanns filologer som menade att vi här hade<br />
att göra med en autentisk skrift av Lysias.<br />
Sokrates första tal i Faidros är en pliktskyldig replik till det förra talet,<br />
utformat på sitt speciella vis, tämligen platt. Sokrates andra tal i samma<br />
dialog är en av de mest berömda Platontexterna: poetisk, visionär, djärv,<br />
ställvis dunkel i formuleringar och bildspråk. Att söka åstadkomma något<br />
motsvarande är svårt, men just därför en så stimulerande uppgift.<br />
Enligt min uppfattning är det just denna mäktiga stilistiska spännvidd,<br />
denna extrema språkliga rörlighet som erbjuder de största svårigheterna<br />
för en översättare av Platon. Och just i det här avseendet anser jag att både<br />
Dalsjö och Lindskog har gjort det för lätt för sig. Förenklat kan man beskriva<br />
det så att de anlägger ett tonfall i början av sitt arbete och sedan använder<br />
det hela vägen rakt igenom. (Det gäller för övrigt många andra Platonöversättare<br />
som jag har haft anledning att studera.) Här försöker jag<br />
göra något annat.<br />
En annan svårighet med att översätta Platon är naturligtvis att han är en<br />
klassiker, ständigt läst, ständigt utlagd och brukad. Idéläran har haft ett<br />
ofantligt inflytande i västerlandets idéhistoria. Generation efter generation<br />
av filosofer och tänkare har tagit fatt i hans texter, vidareutvecklat<br />
motiv i dem, fyllt hans termer och begrepp med senare tiders filosofemer.<br />
Hur skalar man bort allt detta och återvänder till skapelseögonblicket?<br />
Ingen kan låtsas som om historien inte har rullat på, det går aldrig att<br />
backa bandet. Men i Platons skrifter pågår det, som jag ser saken, en kamp<br />
för att formulera något som aldrig tidigare har formulerats. I olika skrifter<br />
prövar Platon nya angreppsvinklar och nya uttryck för att säga något tidigare<br />
inte sagt. Han har ingen fix och färdig fackterminologi till sitt förfogande,<br />
den får han bygga upp under arbetets gång. Han har ingen äldre<br />
kultur från något annat land att falla tillbaka på och hämta termer och formuleringar<br />
ifrån: hos Platon finns det inte en enda översatt term. Det är<br />
en situation som är mycket svår för en västerländsk nutidsmänniska att<br />
sätta sig in i. Ändå måste man försöka göra det. Platon tillgriper i viss utsträckning<br />
enkla, vardagliga grekiska ord och laddar upp dem med sina<br />
speciella betydelser – hur fångar man just denna rörelse? Han är en ut-<br />
6
präglat visuell tänkare, och bland annat därför är det motiverat att återge<br />
den så kallade idélärans centrala ord inte med idé, utan med form, för att nu<br />
bara ta ett enda exempel.<br />
En översättare kan aldrig kliva ur sin egen tid. På samma sätt som vi i<br />
dag kan se att Dalsjös Sokrates har ett och annat drag av Boström och att<br />
Lindskogs Platon har ett och annat drag av Hans Larsson (möjligen också<br />
Jesus) kommer senare generationers läsare säkert att kunna ange vad min<br />
Sokrates har lånat drag av, eller i varje fall i vilken tid han hör hemma. Det<br />
finns det ingenting att göra åt, och det är ingenting att beklaga. Att Dalsjös<br />
och Lindskogs texter återspeglar sina tiders antiksyn är lika givet som att<br />
min text gör det.<br />
När Hjalmar Gullberg översatte Sofokles Antigone 1935 återgav han<br />
första raden på följande sätt:<br />
O syster, samma skötes frukt, Ismene.<br />
Jag har stor respekt för Gullbergs tragediöversättningar; de är bitvis lysande.<br />
Men bitvis är de också så vackra att man nästan inte hör vad som<br />
sägs. Och jag kan förstå att teaterfolk i dag vill komma bort ifrån just detta<br />
anslag. Lösningen är inte att åstadkomma en trivial, vardagligt talspråksmässig<br />
formulering. Sofokles skrev inte talspråk. Det gjorde inte Platon<br />
heller. Det gäller att finna ett tonfall som bevarar något av originalets karaktär<br />
men samtidigt inte heller lägger vallar av högaktning mellan läsaren<br />
och texten – falsk och ihålig högaktning, skulle jag kanske säga. Det<br />
gäller Sofokles och det gäller Platon – två författare från en kultur och ett<br />
skede som har omgetts med sådan enorm dyrkan och respekt i olika perioder.<br />
Det är en särskild svårighet för översättare av texter från den klassiska<br />
grekiska antiken att slå sig igenom den schablonmässiga vördnaden och få<br />
en mer konkret bild av deras storhet.<br />
Platon är oss mycket främmande. Han befinner sig oändligt långt bort<br />
från oss. Det är fullständigt förfelat att söka göra honom till en nutidsmänniska<br />
och en av oss. Om han vore det – varför skulle vi i så fall läsa honom?<br />
Det märkliga är ju att hans texter, på tvåtusenfemhundra års avstånd,<br />
omväxlande – och samtidigt – kan komma oss så nära och te sig så<br />
främmande. Varje försök att förenkla det förhållandet är dömt att ge en<br />
skev bild av författaren, och reducera hans språk och hans verk.<br />
<strong>Jan</strong> <strong>Stolpe</strong> är översättare. Hans första äversättning var Aristoteles Om diktkonsten 1961, och<br />
sedan dess har han översatt ett 80-tal böcker, mest från franska.<br />
Platon, Skrifter (Atlantis), översättning, förord och noter av <strong>Jan</strong> <strong>Stolpe</strong>. Skrifter Bok 1: Sokrates<br />
försvarstal, Kriton, Euthyfron, Laches, Den mindre Hippias, Gästabudet, Faidon, Gorgias.<br />
Skrifter Bok 2: Menon, Protagoras, Lysis, Charmides, Ion, Menexenos, Euthydemos, Faidros, Kratylos.<br />
7