Fritt fram när vandrings- hindren tas bort 22 18 8 6 - Holmen
Fritt fram när vandrings- hindren tas bort 22 18 8 6 - Holmen
Fritt fram när vandrings- hindren tas bort 22 18 8 6 - Holmen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Fritt</strong> <strong>fram</strong><br />
<strong>när</strong> <strong>vandrings</strong><strong>hindren</strong><br />
<strong>tas</strong> <strong>bort</strong><br />
Julian och ray<br />
ser <strong>fram</strong>tiden ljus för<br />
trä i storbritannien<br />
6<br />
8<br />
leif<br />
ger klara besked om<br />
skogens roll för klimatet<br />
3 2010<br />
tidning För holmen skogs intressenter<br />
<strong>18</strong><br />
Johan,<br />
Jerry och Adam<br />
ger draghjälp i Bastuträsk<br />
12<br />
<strong>22</strong><br />
Ulrika<br />
och stefan<br />
trivs i sitt nya, gamla hus
ledaren<br />
Sören Petersson, VD i <strong>Holmen</strong> Skog<br />
Dimman lättar. Granarnas långa toppskott blir synliga allt längre<br />
<strong>bort</strong>. Bergets konturer växer <strong>fram</strong>. Solen bryter igenom och björkarnas<br />
fuktiga och gulnande blad glänser som guld. Lavskrikan<br />
välkomnar och på andra sidan myren trummar hackspetten.<br />
Älgjakten har tagit sin början. Att sitta på<br />
pass kan knappast beskrivas som händelserikt.<br />
Visst finns en förväntan om ett<br />
minnesvärt älgmöte. Pulsen och vakenheten triggas<br />
i gång av minsta lilla ljud. Men långa stunder<br />
händer ingenting. Kanske är det just avsaknaden<br />
av händelser som gör att man så intensivt kan ta<br />
intryck av naturen runt omkring.<br />
Efter ett tag börjar hjärnan sortera och städa. Jag<br />
reflekterar över saker som hänt. Tankarna fortsätter<br />
kring funderingar om <strong>fram</strong>tiden. Sällan strukturerat<br />
utan mer som viltstigar i skogen. Detta<br />
händer alltid <strong>när</strong> jag är till skogs vid jakt, bär- och<br />
svampplockning eller <strong>när</strong> jag tar mig en löprunda.<br />
Jag lutar mig mot tallstammen vars skrovliga<br />
bark börjar värmas av solen. Det är ett <strong>fram</strong>tidsträd.<br />
Inte så märkvärdigt idag, men en viktig del<br />
av vårt naturvårdsarbete. Ett arbete som sker<br />
varje dag men inte alls får det erkännande som<br />
jag tycker är befogat.<br />
innehåll<br />
4 Det nya Europa byggs av trä<br />
6 Trä tar terräng i stenhusens<br />
förlovade land<br />
8 Biologiska material och<br />
energislag är <strong>fram</strong>tiden<br />
10 Vatten en allt hetare fråga<br />
i skogen – och i världen<br />
12 Fri väg för fisken <strong>när</strong><br />
<strong>vandrings</strong><strong>hindren</strong> <strong>tas</strong> <strong>bort</strong><br />
14 Inlandets historia har<br />
många bottnar<br />
15 Nybygget vid Dåres<br />
1 6 Åsträsk – en gång ett<br />
centrum för en hel bygd<br />
1 8 Hemvändarna ger<br />
samhället draghjälp<br />
20 Kall natt i timmerkojan<br />
<strong>22</strong> Nu är Stefans nya<br />
gamla hus klart<br />
24 Skogsfolk i österled<br />
25 Skog och Mat<br />
26 Naturens väsen<br />
27 Farbror Hennings äventyr<br />
28 Smått och Kott<br />
Oändlig resurs<br />
som växer<br />
i betydelse<br />
Arealsmålet för skyddad skog är med<br />
råge uppnått. Det är bra för den biologiska<br />
mångfalden. Det är också bra<br />
därför att fokus nu vrids från kvantitet till<br />
kvalitet. Jag tror att vi nu får en mycket<br />
intressantare diskussion som inte bara<br />
handlar om att spara mer hektar utan<br />
mer om vad vi kan göra för att förstärka<br />
värdet av redan avsatta arealer.<br />
Jag blickar ut över ungskogen och blir<br />
bestört <strong>när</strong> jag ser alla tallar som förstörts<br />
av älgbete. Älgskadorna har ökat från<br />
redan höga nivåer i nästan hela landet.<br />
Tänk allt arbete och alla kostnader som<br />
svenska skogsägare investerat för att<br />
skapa en skog för <strong>fram</strong>tiden som sedan<br />
till stora delar blir förstörd. Hur skall vi<br />
kunna försvara för kommande generationer<br />
att vi inte tog vårt ansvar för en<br />
klövviltstam i balans?<br />
Utgiven av: <strong>Holmen</strong> Skog AB, 891 80 Örnsköldsvik<br />
www.holmenskog.com<br />
Redaktion: <strong>Holmen</strong> Skog, 601 88 Norrköping<br />
Ansvarig utgivare:<br />
Jeanette Tretten, jeanette.tretten@holmenskog.com<br />
011-23 61 90<br />
Distribution: Lotta Gunnarsson,<br />
lotta.gunnarsson@holmenskog.com<br />
011-23 61 53. Fax: 011-23 61 70<br />
Produktion: Energi Reklambyrå AB,<br />
info@energireklambyra.se, 013-31 20 93<br />
Tryck: AB Danagårds Grafiska, Ödeshög<br />
Upplaga: 36 000 ex<br />
Omslaget: Anna Bylund och Olov Norgren, <strong>Holmen</strong><br />
Skog i Örnsköldsvik under den bro som nu ersatt<br />
en tidigare vägtrumma. Foto: Peter Sundström<br />
Längre <strong>bort</strong> porlar en bäck. Kanske finns<br />
det fisk i den. Vi har knappast brist på vatten<br />
i vårt land, men vatten är en viktig del i skogens<br />
ekosystem. Under hösten har vi verk-<br />
ligen tagit ett krafttag för att öka vår kompetens<br />
om vatten. Närmre 1000 av <strong>Holmen</strong>s<br />
maskinförare och tjänstemän har utbildats<br />
i hur vi kan undvika negativa effekter på<br />
vatten <strong>när</strong> vi gör våra skogliga åtgärder.<br />
Jag lyfter blicken och ser ut över skogslandskapet.<br />
Tänker på denna oändliga resurs<br />
som växer i betydelse. Träbyggandet ökar<br />
i hela Europa. Att <strong>Holmen</strong> tror på trä råder<br />
det ingen tvekan om, vi bygger ju själva<br />
Bravikens sågverk av trä. Färdigbyggd blir<br />
sågen ett av landets största industriella<br />
träbyggen. Såväl såghus, råsortering, barkhus<br />
och byggnader för vidareförädling uppförs<br />
i trä. Trä är ett <strong>fram</strong>tidsmaterial som passar<br />
utmärkt för industriella ändamål. Om bara<br />
några veckor är det dags att del för del starta<br />
sågen i Braviken.<br />
Hösten är bästa tiden i skogen. Vi fyller<br />
skafferiet och frysen med bär, svamp och vilt<br />
samtidigt som vi laddar batterierna för nya<br />
utmaningar. Ta vara på hösten, unna dig en<br />
tur i skogen!<br />
<strong>Holmen</strong> Skog AB<br />
Huvudkontor:<br />
891 80 Örnsköldsvik<br />
0660-754 00<br />
Region Örnsköldsvik:<br />
Box 901, 891 20 Örnsköldsvik<br />
0660-754 00<br />
Region Iggesund:<br />
Box 15, 825 21 Iggesund<br />
0650-280 00<br />
Region Norrköping:<br />
601 88 Norrköping<br />
011-23 50 00<br />
www.holmenskog.com<br />
Tre fotbollsplaner<br />
är vad vi var och<br />
en har att leva av<br />
När man ägnar sitt yrkesliv åt energifrågor möter man många<br />
missuppfattningar. En del tror att skogsbruket ska ersät<strong>tas</strong> av<br />
energiskogsodlingar. Andra tror att vi ska odla energigrödor istället<br />
för mat på åkrarna. Ingenting kan vara mer felaktigt. Men vi måste<br />
utnyttja både naturen och ny teknik på ett smartare sätt.<br />
Vi som arbetar med att utveckla tekniker<br />
för förnybar energi gör det med den<br />
globala uthålligheten som ledstjärna –<br />
social, ekologisk och ekonomisk hållbarhet.<br />
Först några grundläggande fakta. Jorden är<br />
en boll med en omkrets av 4000 mil. Det är då<br />
ganska enkelt att med hjälp av den geometri<br />
man lärde sig i skolan räkna ut att jordens totala<br />
yta är ungefär 500 miljoner kvadratkilometer.<br />
Från geografilektionerna drar vi oss också till<br />
minnes att 70 procent av den ytan är hav och<br />
stora sjöar. Kvar blir då ungefär 150 miljoner<br />
kvadratkilometer land. Om man sedan betänker<br />
att vi är sju miljarder människor som lever här<br />
på jorden, så kan man enkelt räkna ut att vi var<br />
och en ”förfogar” över en landyta av ungefär tre<br />
fotbollsplaners storlek. Jag har här antagit att en<br />
fotbollsplan är 70 gånger 100 meter stor – alltså<br />
0,7 hektar.<br />
Sedan blir det svårare, men om man söker i<br />
bibliotek och på nätet så kan man konstatera att<br />
denna landyta huvudsakligen består av tre ganska<br />
jämnstora naturtyper:<br />
– Ofruktbar mark (öknar, glaciärer, berg)<br />
– Skogar<br />
– Torra gräsmarker<br />
Var och en av dessa naturtyper är av en storlek<br />
som motsvarar 0,85 fotbollsplaner.<br />
Det finns också en tredjedels fotbollsplan<br />
gräsmarker som duger till bete. Det som återstår<br />
– 0,15 fotbollsplan – utgörs av odlingsbar jord.<br />
Det är ingen stor yta, ungefär som en liten<br />
villatomt.<br />
Det är de här markerna som var och en av oss<br />
människor ”har rätt till” och som förstås också<br />
ska räcka till allt annat liv på jorden. Exemplet<br />
är kraftigt förenklat, men det sammanfattar<br />
ändå väl vad vi har att röra oss med <strong>när</strong> vi nu<br />
strävar efter ”uthållig utveckling”.<br />
Om inte annat så visar det tydligt att det ur<br />
global synpunkt är vansinnigt att ens tänka tanken<br />
att använda jordbruksmark för energiproduktion,<br />
annat än för att ta vara på eventuella<br />
biprodukter.<br />
Den lilla jordbruksmark som kan odlas utan<br />
hjälp av konstbevattning måste vi reservera för<br />
<strong>fram</strong>ställning av mat och fibrer att tillverka kläder<br />
av. På samma sätt blir det alldeles orimligt att<br />
enbart använda skogen för energiproduktion<br />
istället för att bygga hus och tillverka trävaror<br />
och allehanda pappersprodukter av den.<br />
Detta är vad vi kan kalla en ”global sanning”.<br />
Att det idag förekommer ekonomiska stöd som<br />
gör det lönsamt att odla energiskog på åkermark<br />
är en helt annan sak. Det kan man möjligen göra<br />
under en kort period – men långsiktigt och i ett<br />
globalt perspektiv är det helt fel.<br />
Det faktum att vi människor bara förfogar<br />
över tre fotbollsplaner mark var, visar att det är<br />
nödvändigt med återbruk av redan tillverkade<br />
produkter och återvinning av både material och<br />
energi ur uttjänta produkter.<br />
Men i återbruket finns en konflikt med en<br />
romantisk och nostalgiskt miljöbevarande attityd.<br />
För det är ju bara vissa saker som ska återbrukas.<br />
Om alla hade bevarat sina gamla bilar skulle<br />
bilparken idag bestå av T-fordar. Istället har vi<br />
– även om utvecklingen helst skulle gå snabbare<br />
– en stadigt ökande andel bilar som orsakar allt<br />
mindre utsläpp och har lägre bränsleförbrukning.<br />
Vi måste alltså kombinera teknisk utveckling<br />
och nya, mer miljövänliga produkter med ett ökat<br />
medvetande om att vi skall återanvända gamla<br />
produkter. Ju snabbare nya och mera miljövänliga<br />
produkter slår igenom på marknaden desto bättre<br />
är det. Men då hamnar vi i paradoxen att det<br />
mest miljövänliga vore att byta bil varje år. Vilket<br />
naturligtvis är orimligt…<br />
Det finns fler paradoxer: För vår långsiktiga<br />
överlevnad krävs grödor och växtföljder som ger<br />
både mat och energi. Stora skördar behövs – men<br />
utan att använda stora mängder konstgödning<br />
och gifter. Och det räcker inte med småskaliga<br />
och manuellt skötta odlingar. Sörgården gör<br />
sig bra på bild men inte i verkligheten. Men det<br />
är inte heller långsiktigt hållbart med enorma<br />
Varje<br />
människa<br />
på jorden<br />
förfogar<br />
över en<br />
landyta<br />
som motsvarar<br />
ungefär<br />
tre fotbollsplaner.<br />
gäst<br />
skribenten<br />
Björn Zethraeus, Linnéuniversitetet i Växjö,<br />
är professor i bioenergiteknik med inriktning på<br />
hållbar utveckling.<br />
monokulturer av dagens modell. De <strong>fram</strong>står som<br />
lönsamma – men bara i ett kort perspektiv. På<br />
lång sikt är det biologisk enfald.<br />
På precis samma sätt är inte det mest miljövänliga<br />
skogsbruket det som bedrivs av enskilda<br />
skogsbönder som med häst drar ut sitt virke. De<br />
kan ju vare sig hantera stubbar eller grot. Det<br />
mest miljövänliga sättet innehåller istället ett stort<br />
mått av mekanisering för att vi verkligen skall<br />
kunna nyttiggöra alla de olika skogsresurserna –<br />
vilket är en nödvändighet.<br />
”Din del” av jordens landareal<br />
Ofruktbar mark (öknar,<br />
glaciärer, berg m.m<br />
Skogar<br />
Av dessa tre paradoxer kan vi dra slutsatsen att<br />
vi måste lära oss att navigera bättre mellan kraven<br />
på återvinning och nya, mer hållbara tekniska<br />
lösningar. Det är en av de utmaningar som vi<br />
människor nu har att hantera.<br />
En annan – och ännu större utmaning – är det<br />
odiskutabla faktum att varje människas del av<br />
den här planeten bara är tre fotbollsplaner stor<br />
– och att den biten mark blir mindre och mindre<br />
ju fler människor det blir på jorden. Nästan sju<br />
miljarder är vi idag, vid mitten av seklet kan vi<br />
vara nio miljarder.<br />
Torra gräsmarker<br />
Gräsmarker som<br />
duger till bete<br />
Illustration: Bo Persson, Designmakarna<br />
Jord som<br />
går att bruka<br />
och som ger<br />
människor<br />
föda<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 3
Det nya Europa<br />
byggs av trä<br />
Kort byggtid, konkurrenskraftiga kostnader och klimatvänlighet<br />
är de främsta drivkrafterna för trähusbyggandet i Europa.<br />
AV ANDERS THORéN<br />
Under de <strong>när</strong>maste sju åren ska tio miljoner nya bostäder byggas<br />
i Europa. En ökande andel av dem byggs av trä. Svenska skogsägare<br />
och sågverk har alltså anledning att se ljust på <strong>fram</strong>tiden.<br />
För bara några år sedan var de få som<br />
förutsåg den nuvarande utvecklingen.<br />
Stål, betong och tegel stod ohotade som<br />
de dominerande materialen för husbyggande –<br />
åtminstone för flerfamiljshus. Men träbyggandet<br />
har nu definitivt vunnit terräng. Det är inte<br />
längre bara småhusen, utan också många flervåningshus,<br />
som nu byggs i trä.<br />
Sverige hör idag till de världsledande träbyggarnationerna,<br />
särskilt <strong>när</strong> det gäller höga<br />
hus med trästomme. Var sjunde nyproducerad<br />
Hållbart skotskt<br />
byggande<br />
Skotska Stewart Milne Timber<br />
Systems är specialiserat<br />
på hållbart träbyggande med<br />
mycket låga koldioxidutsläpp.<br />
Företagets Sigmahus<br />
blev det första i Storbritannien<br />
som tilldelades fem<br />
stjärnor enligt regeringens Code for Sustainable Houses.<br />
Utöver det klimatsmarta materialvalet och byggtekniken<br />
har huset försetts med solceller och vindturbiner samt ett<br />
återvinningssystem för vatten. Därmed har byggnadens<br />
totala carbon footprint (kolspår) blivit mycket lågt.<br />
Foto: Stewart Milne Group<br />
lägenhet byggs nu i sådana hus. Även i den gamla<br />
stenhusnationen Storbritannien ökar trähusbyggandet<br />
stadigt, se nästa uppslag. Och i Alpregionen,<br />
med Sydtyskland, Österrike, Schweiz och<br />
Norditalien har träbyggandet länge haft ett starkt<br />
fäste. Nu kommer det också positiva signaler från<br />
Frankrike, där nya byggregler gör att träbyggandet<br />
förvän<strong>tas</strong> gå <strong>fram</strong> med stormsteg.<br />
För svenska skogsägare, som sitter på ”det förmodligen<br />
bästa byggmaterialet i världen”, är det<br />
här goda nyheter. Liksom för <strong>Holmen</strong> Timber<br />
Världens högsta trähus<br />
Världens högsta träskyskrapa planeras<br />
i Kirkenes i Nordnorge, <strong>när</strong>a ryska<br />
gränsen. Den 16–17 våningar höga<br />
byggnaden ska bli ett unikt landmärke<br />
och ett centrum för kunskapsutveckling<br />
och norsk-rysk kultur. Det kommer att<br />
behövas 4 000 kubikmeter limträ av<br />
gran eller furu för att uppföra den<br />
enorma byggnaden som fått arbetsnamnet<br />
Barentshus. Men innan projektet<br />
förverkligas måste hyresgästerna till den<br />
10 000 kvadratmeter stora lokalytan<br />
anmäla intresse.<br />
som i januari 2011 ska dra igång Braviken-<br />
sågen, som ju är specialiserad på konstruktionsvirke<br />
för Europa.<br />
Potentialen borde vara hygglig. För några<br />
år sedan uppskattade ett ledande konsultbolag<br />
att trähusandelen i Europa var fem procent,<br />
medan den i USA var 85 procent. Skillnaden<br />
har kanske utjämnats något, men den som<br />
inte är alltför pessimistiskt lagd inser att det<br />
finns marknadsandelar att hämta i Europa nu<br />
<strong>när</strong> såväl miljö, klimat som ekonomi talar för<br />
trä. Eller som en nestor i sågverksbranschen<br />
uttryckte saken: ”Jag har under alla mina år i<br />
den här branschen aldrig tidigare sett så ljust<br />
på de svenska sågverkens och hela skogs<strong>när</strong>ingens<br />
<strong>fram</strong>tid”.<br />
Höga trähus i Berlin<br />
Foto: Howarth Timber<br />
Ett av de högsta trähusen i Europa<br />
finns i stadsdelen Prenzlauerberg<br />
i Berlin. Med sin vitputsade<br />
fasad ser det knappast ut som<br />
ett trähus, men cirka 80 procent<br />
av materialet är trä. Det tog bara<br />
åtta veckor att uppföra stommen,<br />
vilket sänkte kostnaderna<br />
och minimerade störningarna på storstadstrafiken.<br />
Arkitekterna fick dock göra en hel del speciallösningar för att<br />
få Berlins brandmyndigheter att acceptera den sju våningar<br />
höga träbyggnaden. Projektet blev ett genombrott för träbyggandet<br />
i stenstaden Berlin och huset har fått flera efterföljare.<br />
Foto: Jens Johansson<br />
Trähusbyggandet seglar i medvind över hela Europa. Utvecklingen drivs av ett ökat medvetande<br />
om träets goda klimategenskaper och av nya regler som skärper kraven på andelen trä i byggnader.<br />
Norge<br />
För småhus har trä länge<br />
varit det dominerande<br />
materialet, men intresset<br />
för att bygga flervåningshus<br />
av trä växer nu snabbt<br />
i Norge. Såväl traditionella<br />
tekniker som den moderna modul- och massivträtekniken<br />
används. Träets marknadsandel för flervåningshus<br />
är fortfarande låg, men trenden är klart<br />
uppåtgående. Norge är också ett föregångsland<br />
<strong>när</strong> det gäller träbroar. Liksom i andra länder är det<br />
låga kostnader, kort byggtid och miljöfrågorna som<br />
driver på träbyggandet. Det finns också ett statligt<br />
stimulansprogram, som har som mål att utveckla<br />
nya, industriella träbyggnadslösningar.<br />
Skottland<br />
I Skottland har trähusbyggandet<br />
en betydligt större omfattning<br />
än i övriga Storbritannien.<br />
Marknadsandelen för trähus<br />
uppgår till hela 70 procent, vilket<br />
placerar Skottland i Europatoppen.<br />
Förklaringen är dels<br />
Skottlands långa tradition av trähusbyggande,<br />
dels att det idag<br />
finns <strong>fram</strong>gångsrika skotska<br />
företag, som är specialiserade<br />
på modernt trähusbyggande.<br />
Vissa av dem är specialiserade<br />
på extremt energisnåla och<br />
klimatvänliga bostäder.<br />
England<br />
Trähusbyggandet har ökat<br />
snabbt under de senaste åren.<br />
Utvecklingen drivs nu på ytterligare<br />
av myndigheternas krav<br />
på klimatvänligt och energisnålt<br />
bostadsbyggande, se sid 6.<br />
Sydeuropa<br />
Sydeuropa är något av en vit fläck på trähuskartan. En<br />
vanlig kommentar från folk i branschen är att säkra fakta<br />
saknas, och att det i den här delen av Europa fortfarande<br />
är sten som dominerar. Kanske finns det exempel på<br />
motsatsen? Kontakta då gärna Skog&Virkes redaktion,<br />
så kan den vita fläcken kanske göras mindre.<br />
Sverige<br />
Sverige har på senare år gått i bräschen<br />
för byggandet av trähus med många<br />
våningar. På tio år har andelen flervåningshus<br />
med trästommar ökat från 2 till 15<br />
procent. Klimatfrågan och de nya industriella<br />
träbyggnadssystemen ligger bakom<br />
trähusens <strong>fram</strong>marsch.<br />
Frankrike<br />
I Frankrike är marknadsandelen<br />
för trähus,<br />
såväl småhus<br />
som flervåningshus,<br />
cirka 10 procent av<br />
nyproduktionen. Träbyggandet<br />
förvän<strong>tas</strong><br />
öka mycket snabbt på grund av att nya<br />
lagar och bygglovsregler införs för att minska<br />
utsläppen av koldioxid. Från och med december<br />
i år ska andelen trä i nybyggda bostäder<br />
tiofaldigas, från dagens två kubikdecimeter till 20<br />
kubikdecimeter per kvadratmeter golvyta. Ett år<br />
senare skärps kraven till 35 kubikdecimeter.<br />
De nya bestämmelserna leder sannolikt till en<br />
så kraftig efterfrågan på trävaror att importen<br />
från Norden kommer att stiga markant under de<br />
<strong>när</strong>maste åren.<br />
Finland<br />
Finland låg länge i<br />
Europatoppen vad<br />
gäller flerfamiljshus<br />
av trä, men har de<br />
senaste tio åren<br />
fallit tillbaka något.<br />
Mycket talar emellertid<br />
för att en finsk<br />
comeback nu är att<br />
vänta. Just nu slutförs en statlig utredning<br />
av de finska byggreglerna, med syftet att<br />
underlätta byggandet av fem- till åttavåningshus<br />
av trä. Även möjligheterna att<br />
använda mer trä vid fasadrenovering av<br />
betonghus utreds.<br />
Tyskland<br />
Uppgifter om det totala<br />
trähusbyggandet i Tyskland<br />
saknas på grund av landets<br />
indelning i förbundsrepubliker.<br />
Byggreglerna varierar,<br />
vilket gör att det finns stora<br />
regionala skillnader. Att det<br />
starkaste fästet finns i Sydtyskland<br />
är dock uppenbart,<br />
se ”Alpregionen”.<br />
Miljö- och klimatfrågornas<br />
stora betydelse på den tyska<br />
marknaden talar för att trähusbyggandet<br />
kommer att öka.<br />
Tyskland är ett av föregångsländerna<br />
inom området<br />
passivhus och andra energisnåla<br />
byggnader.<br />
Alpregionen<br />
I alpregionen finns en djupt rotad träbyggartradition<br />
och inte minst Schweiz är<br />
känt för trähusarkitektur av hög klass.<br />
I Österrike har trä en stabil andel på<br />
cirka 30 procent av marknaden för en-<br />
och tvåfamiljshus. Motsvarade siffra för<br />
flervåningshus är 5–10 procent. Under<br />
lågkonjunkturen har den andelen stigit<br />
och trenden pekar svagt uppåt. Klimatfrågan<br />
har idag ingen stor betydelse på<br />
marknaden, men på lång sikt bör den ge<br />
draghjälp åt trähusbyggandet.<br />
Även i det nordligaste Italien har trähusen<br />
en strak ställning, och landet är en<br />
av Europas största marknader för limträbalkar.<br />
I de jordbävningsutsatta delarna<br />
av landet byggs nu allt fler trähus. Det<br />
italienska träforskningsinstitutet IVALSA<br />
har visat att trähus är förhållandevis<br />
motståndskraftiga mot jordskalv.<br />
4 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 5<br />
Foto: Howarth Timber Foto: Stewart Milne Group<br />
Foto: Martinsons<br />
Illustration:<br />
Bo Persson,<br />
Designmakarna<br />
Foto: Jens Johansson<br />
Foto: Pertti Puranen
Storbritannien:<br />
Trä tar terräng i stenhusens förlovade land<br />
Urgamla stenhus, murgröna och<br />
klängrosor. Välskötta trädgårdar<br />
och krattade gångar. De här<br />
idylliska byarna finns inte bara i<br />
TV-serierna utan är i högsta grad<br />
en realitet överallt på den brittiska<br />
landsbygden. Ändå har trähusbyggandet<br />
här ökat snabbare än<br />
någon annanstans i Europa.<br />
TExT & FOTO ANDERS THORéN<br />
Statistiken varierar,<br />
men klart är att trähusen<br />
flerfaldigat<br />
sin marknadsandel. Genombrottet<br />
har främst<br />
skett på marknaden<br />
för radhus och andra<br />
mindre hus, men<br />
även många skolor<br />
och andra offentliga<br />
byggnader byggs i trä.<br />
Också antalet höga<br />
hyreshus med trästomme<br />
växer.<br />
Howarth Timber är en av<br />
Storbritanniens större trävarugrossister.<br />
Det är också en av<br />
<strong>Holmen</strong> Timbers största kunder. Sågverket<br />
i Iggesund levererar trävaror som förädlas<br />
till paneler, socklar, trappor och annat som till slut<br />
hamnar i brittiska bostäder.<br />
I koncernen finns också dotterbolaget Howarth<br />
Timber Engineering som specialiserat sig på den<br />
växande marknaden för trähus. Och här är det<br />
främst grantimmer man använder.<br />
– Kompletta stommar och takstolar samt Ibalkar<br />
är våra huvudprodukter. Nästan allt tillverkas<br />
av granvirke och det allra mesta kommer från<br />
de nordiska länderna, säger regiondirektören Ray<br />
O`Neill <strong>när</strong> han visar oss runt i fabriken i Suffolk<br />
som har ett 140-tal medarbetare.<br />
Tillsammans med en systerfabrik i Herefordshire<br />
producerar företaget trästommar till cirka 1 500<br />
hus om året. För takstolstillverkning har Howarth<br />
Timber Engineering ytterligare fyra fabriker och<br />
gruppens totala produktionsvolym ligger på en<br />
kvarts miljon takstolar per år.<br />
Bakom det snabbt ökande trähusbyggandet i<br />
Storbritannien finns två starka drivkrafter, menar<br />
Ray O`Neill. Den viktigaste är att det är billigare<br />
att bygga hus av trä än av stål och betong. Kostnaden<br />
för råvaran är bara obetydligt lägre, men den<br />
avgörande skillnaden är byggtiden som ofta kan<br />
kor<strong>tas</strong> ned radikalt vid träbyggnation. Förklaringen<br />
är att takstolar, väggelement och en rad andra<br />
komponenter prefabriceras i fabriker av den typ<br />
som Howarth Timber Engineerings anläggningar är<br />
exempel på. Monteringen på byggplatserna sker i<br />
rasande fart, vilket gör att den totala byggtiden för<br />
ett hus med trästomme ofta kan kor<strong>tas</strong> ned till en<br />
tredjedel.<br />
Den andra drivkraften är miljö- och klimatmedvetenheten<br />
som starkt påverkat den brittiska<br />
Ray O`Neill och<br />
och Julian Jacob<br />
på Howarth Timber<br />
Engineering räknar med<br />
en fortsatt ganska trög marknad, men<br />
på lite längre sikt har trähusbyggandet<br />
stor potential i Storbritannien.<br />
byggmarknaden. Myndigheternas allt<br />
högre krav på energisnålt och hållbart<br />
byggande har definitivt gynnat trä.<br />
Allt talar också för att den nuvarande<br />
regeringen kommer att fortsätta på den<br />
linjen. Till exempel har Carbon Footprint<br />
beräkningar* för olika typer av<br />
byggnader fått stor betydelse, speciellt<br />
vid upphandlingen av statliga eller<br />
kommunala byggprojekt.<br />
Kraven på skogscertifiering är också<br />
mycket starka, <strong>fram</strong>håller företagets<br />
inköpschef Julian Jacob. Howarth Timber Engineering<br />
köper i stort sett enbart trävaror som är<br />
certifierade enligt FSC, PEFC eller något annat av<br />
de mest etablerade certifieringssystemen.<br />
– Vi ser förstås <strong>fram</strong> emot starten av <strong>Holmen</strong><br />
Timbers nya sågverk i Braviken. Med stor sannolikhet<br />
kommer vi att köpa granträvaror därifrån.<br />
Ett gott råd till de skogsägare som ska leverera<br />
virke till sågen är alltså att de bör se till att få sin<br />
verksamhet certifierad – om den inte redan är det,<br />
säger Julian Jacob.<br />
Liksom all annan industri i Storbritannien har<br />
trähussektorn drabbats hårt av finanskrisen och<br />
lågkonjunkturen. Till det ska läggas de mycket<br />
kraftiga nedskärningar av de offentliga utgifterna<br />
som den nya regeringen nu tvingats till. Som<br />
företagsledare vill Ray O`Neill därför vara försiktig<br />
i sina prognoser för trähusbyggnationen. Mark-<br />
Kombinationen av industriell och hantverksmässig<br />
tillverkning ställer höga krav på yrkesskicklighet.<br />
naden har passerat vändpunkten men hittills har<br />
efterfrågan snarast legat stilla än vuxit, så 2010<br />
har varit ett tufft år för alla i branschen. Hans<br />
bedömning är att även nästa år blir besvärligt. Men<br />
om inte förr, bedömer han att kurvorna bör vända<br />
markant uppåt under 2012.<br />
På längre sikt kommer trähusen definitivt att ta<br />
ytterligare marknadsandelar, menar Ray O`Neill.<br />
Bedömningarna varierar och de regionala<br />
skillnaderna är också stora, så helt säkra siffror är<br />
svåra att få <strong>fram</strong>.<br />
– Men utan tvekan är tillväxtpotentialen betydande,<br />
fortsätter han. Vår bedömning är att om sex<br />
till åtta år kommer trähusens andel av nybyggnationen<br />
att att öka till uppemot 30 procent. Så även<br />
om Storbritannien av tradition är ett stenhusland,<br />
så räknar vi med att moderna och energisnåla<br />
trähus ska fortsätta att vinna terräng.<br />
Howarth Timber Ltd<br />
Familjeägd byggmaterialgrossist med<br />
verksamhet på 28 platser i Storbritannien.<br />
I koncernen ingår även träförädlingsföretag<br />
som dörr- och fönsterproducenten Howarth<br />
Timber Windows & Doors samt Howarth Timber<br />
Engineering, som tillverkar komponenter för<br />
träbyggnadsindustrin.<br />
Antalet anställda i koncernen är drygt 1 000.<br />
Stadigt ökade<br />
marknads-<br />
andelar<br />
Idag byggs nästan vart fjärde nytt hus i Storbritannien med<br />
trästomme. Och det handlar inte längre bara om småhus utan<br />
också om flervåningshus. I Londonregionen finns det exempel<br />
på riktigt höga trähus.<br />
Tidigare var det mest mindre hus som byggdes av<br />
trä, men under de senaste fem åren har allt fler<br />
medelhöga hus (upp till fem våningar) och även<br />
ännu högre byggnader uppförts med trästomme,<br />
särskilt i Londonregionen.<br />
Den brittiska regeringens strategi för hållbar<br />
utveckling har gjort att man prioriterar trähus<br />
inom det offentliga bostadsbyggandet. Denna<br />
strategi förklarar varför trähusbyggarna och<br />
deras leverantörer klarat sig något bättre under<br />
de senaste årens lågkonjunktur än andra byggföretag.<br />
Medan den totala byggmarknaden i<br />
Storbritannien sjönk med 21 procent under<br />
2009, minskade trähusbyggandet med 19 pro-<br />
cent. Trä ökade alltså sin marknadsandel.<br />
Joe Martoccia, som är styrelsemedlem i UK<br />
Timber Frame Association och VD för byggkonsultföretaget<br />
Joe Martoccia, är övertygad om att<br />
Howarth Timber Engineering levererar en<br />
kvarts miljon takstolar och 1 500 kompletta<br />
trähusstommar varje år. Att det är trähus<br />
syns inte alltid på utsidan eftersom<br />
fasaderna ofta är putsade.<br />
regeringens politik även fortsättningsvis kommer<br />
att gynna trähus. Ännu tuffare regleringar, som<br />
ska leda till minskade koldioxidutsläpp, är att<br />
vänta – vilket gynnar träbyggandet.<br />
Han vill emellertid göra en – mycket viktig –<br />
reservation. Ett antal uppmärksammade bränder<br />
på byggarbetsplatser har inträffat, vilket skapat<br />
en hel del badwill för träbyggandet.<br />
– Media och de som vill förtala trähusbyggandet<br />
har satt fokus på brandrisken under<br />
byggandet. Brittiska försäkringsbolag tror nu<br />
att brandskador i hus med trästomme är mycket<br />
större än för hus med murverkskonstruktioner.<br />
Att få ut korrekt information om de här frågorna<br />
är en stor pedagogisk utmaning som träbyggnadsbranschen<br />
och dess leverantörer har <strong>fram</strong>för sig,<br />
säger Joe Martoccia.<br />
* Carbon Footprint (eller kolspår) för en byggnad är ett mått på hur stora utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser<br />
som produktionen och driften av byggnaden genererar i hela livscykeln, inklusive råvaruproduktionen m m.<br />
6 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 7
Leif Gustavsson, professor i ekoteknik vid Mittuniversitetet<br />
Biologiska material och<br />
energislag är <strong>fram</strong>tiden<br />
Leif Gustavsson är professorn som för ett par år sedan visade på klimatfördelarna<br />
med att bygga hus med trästommar istället för betong. De vetenskapliga artiklar<br />
han skrev tillsammans med några kollegor blev snabbt några av de mest citerade<br />
inom området och bidrog till dagens internationella trätrend. TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
Det är ingen tvekan om att de biologiska<br />
materialen och energislagen har <strong>fram</strong>tiden<br />
för sig, säger Leif Gustavsson. Men det<br />
räcker inte med att öka användningen av dem<br />
för att hantera de klimatproblem som växer sig<br />
allt starkare. Minst lika mycket – om inte mer –<br />
handlar det om att effektivisera användningen<br />
av energi.<br />
– Grunden till de klimatanpassade material-<br />
och energisystem som nu utvecklas är ett hållbart<br />
skogsbruk, fortsätter han. Det innebär att man<br />
alltid planterar igen efter sig <strong>när</strong> man har avverkat<br />
skog. Det är då vi kan dra full nytta av<br />
det som naturen via fotosyntesen och solljus,<br />
koldioxid och vatten kan producera.<br />
Han konstaterar att mänskligheten hittills<br />
hanterat de ändliga materialen och de fossila energislagen<br />
utan att tillräckligt beakta att de också<br />
har negativa sidor.<br />
– Det har vare sig funnits tillräckliga kunskaper<br />
eller politisk vilja för att vrida utvecklingen<br />
i ”rätt” riktning. Problemen har inte förrän på<br />
senare tid uppfattats som tillräckligt stora. Och<br />
även idag går omställningen mot ett mer hållbart<br />
samhälle trögt. Det finns starka ekonomiska<br />
krafter som bevakar sina intressen – och som<br />
bromsar utvecklingen mot ökad hållbarhet. Men<br />
en omsvängning är nu utan tvekan på gång.<br />
En slutsats som forskarna vid Mittuniversitetet<br />
drog parallellt med forskare i USA – och utan<br />
kontakt med varandra – är att det är bättre för<br />
klimatet med en brukad skog än en obrukad.<br />
– Det är ett faktum som många har svårt att<br />
ta till sig, säger Leif. Men <strong>när</strong> man också räknar<br />
med de så kallade substitutionseffekterna – vilket<br />
man måste – så är resultaten tydliga. Det handlar<br />
om att utnyttja bioenergi istället för olja och<br />
stenkol och inte minst om att låta trä ersätta<br />
stål och betong i byggnader. Båda dessa material<br />
orsakar större nettoutsläpp av koldioxid då de<br />
tillverkas än träprodukter. Trä är också i sig ett<br />
utmärkt biobränsle. Det spill som uppstår vid<br />
tillverkningen av trävaror <strong>tas</strong> tillvara och kan<br />
användas för att generera energi. Och <strong>när</strong> byggnaden<br />
till slut tjänat ut kan rivningsvirket<br />
användas på samma sätt.<br />
När man som Leif Gustavsson och hans kollegor<br />
gjort, jämfört en brukad och en obrukad skog<br />
med varandra under en trehundraårsperiod, <strong>fram</strong>går<br />
tydligt vilka stora klimateffekter som skogen<br />
och dess produkter har. Den brukade skogen innebär<br />
stora substitutionseffekter, medan man i den<br />
obrukade skogen helt går miste om dem. Och det<br />
är substitutionseffekterna som är skogens största<br />
och positiva bidrag i klimatarbetet – naturligtvis<br />
i kombination med ett ur alla aspekter hållbart<br />
skogsbruk.<br />
– Men det kommer inte att räcka, konstaterar<br />
han. En helt fossilfri värld kommer nog under<br />
överskådlig tid att förbli en utopi.<br />
– Därför måste vi också angripa problemet i den<br />
andra änden: Minska användningen av energi och<br />
utveckla effektivare system som bättre tar tillvara<br />
energiinnehållet i de råvaror vi har.<br />
Leif Gustavsson ser stora möjligheter att öka<br />
energieffektiviteten i samhället. Inte minst handlar<br />
det om byggnader och transporter. I mitten på<br />
1980-talet då oljepriserna var låga stod energi<br />
långt ner på agendan. Bilarna blev större och<br />
Ägna några minuter åt den här grafiken…<br />
… så förstår du varför en brukad<br />
skog är bättre för klimatet<br />
än en obrukad …<br />
BRUKAD SKOG<br />
Mängden kol i marken.<br />
När barr och kvistar förmultnar efter<br />
en avverkning avgår koldioxid till luften.<br />
En del kol följer med regnvattnet ner i marken där<br />
det ansamlas. Som <strong>fram</strong>går ökar mängden kol<br />
bara mycket måttligt under en<br />
trehundraårsperiod.<br />
OBRUKAD SKOG<br />
Virkesförrådet byggs upp<br />
under främst de första hundra åren.<br />
Därefter når det så småningom en kulmen<br />
eftersom ju också naturens nedbrytande<br />
krafter sätter in då. Förrådet av kol<br />
i träden är näst intill konstant,<br />
eller svagt ökande.<br />
… och<br />
vilka möj-<br />
ligheter<br />
att minska<br />
använd-<br />
ningen<br />
av energi<br />
det finns.<br />
År 0 50 100 150 200 250<br />
300<br />
större och motorerna allt kraftfullare. Köregenskaperna<br />
sågs som viktigare än miljöprofilen. Idag har utvecklingen<br />
börjat vända. Andelen bränslesnåla diesel- och<br />
hybridbilar ökar.<br />
Leif Gustavsson menar att vi i en snar <strong>fram</strong>tid kommer<br />
att ha större möjlighet att välja bilmodeller med<br />
högre energieffektivitet. Men redan idag måste vi både<br />
fundera på – och vänja oss vid – att inte köpa större och<br />
mer energikrävande bilar än vad vi verkligen behöver.<br />
– Nu kommer också elhybridbilarna på allvar. Det är<br />
en tekniklösning med ljusa <strong>fram</strong>tidsutsikter. I synnerhet<br />
så kallade laddhybrider som man kan plugga in på<br />
elnätet och ”tanka” el – som producerats energi- och<br />
klimateffektivt.<br />
Nya byggnormer är också på väg i flera europeiska<br />
länder. Siktet är inställt på att halvera energianvändningen<br />
i bebyggelse till år 2050. Det kommer både att<br />
kräva omfattande energirenoveringar av befintliga byggnader<br />
och att nya byggnader byggs mycket energisnåla.<br />
– En hörnsten för oss som forskar inom det här<br />
området är att beakta hela livscykeln för produkterna,<br />
säger Leif Gustavsson. Det handlar alltså om att ta<br />
Virkesförrådet i skogen<br />
byggs upp <strong>fram</strong> till avverkningen, som görs<br />
vart 70e år. Virket används som konstruktionsvirke<br />
istället för betong (som orsakar störrre nettoutsläpp<br />
av fossil koldioxid vid tillverkningen). Grenar och<br />
toppar blir biobränsle som i detta exempel<br />
ersätter stenkol (som orsakar stora<br />
utsläpp av fossil koldioxid).<br />
Effekterna av att bygga<br />
hus av trä istället för av betong och att<br />
använda biobränsle istället för stenkol. Nettoutsläppen<br />
av koldioxid minskar genom att man helt undviker de<br />
utsläpp tillverkningen av cement och betong och användningen<br />
av stenkol orsakar. Detta kallas skogens<br />
substitutionseffekt, vilket är dess stora<br />
bidrag till ett bättre klimat.<br />
hänsyn till alla energi- och klimateffekter – från skogen<br />
till färdig produkt, samhällsnytta och så småningom<br />
kvittblivning eller återvinning.<br />
Han pekar också på ytterligare en, ofta förbisedd,<br />
faktor som är nog så viktig: Frågan om vad som driver<br />
utvecklingen, vad styr de olika aktörernas agerande i<br />
resurs- och klimatfrågor?<br />
– Bara <strong>när</strong> vi förstår de underliggande mekanismerna<br />
i samhället har vi möjlighet att förändra dem, säger han.<br />
Därför satsar vi idag forskningsresurser på att skapa en<br />
tydligare bild av detta. Det handlar om bättre kunskap<br />
om hur lagar och policyer fungerar, men också om<br />
traditioner och attityder.<br />
– Helt klart är dock att vi idag har en tillräckligt klar<br />
bild av läget för att vi ska kunna slå fast att förnybara<br />
material och förnybar energi är en viktig del i <strong>fram</strong>tida,<br />
hållbara samhällen. Tillsammans med energi- och materialeffektivare<br />
system kan de bidra till att bromsa den<br />
negativa utvecklingen och kraftigt minska utsläppen av<br />
växthusgaser. Men det är bråttom. Trots all den kunskap<br />
vi redan har så ökar fortfarande användningen av fossil<br />
energi i världen.<br />
8 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 9<br />
400<br />
Ton kol per hektar<br />
1 200<br />
Mängden kol i marken<br />
ökar, men svagt, precis som<br />
i den brukade skogen.<br />
I ett så långt tidsperspektiv som trehundra år<br />
kan man se den obrukade skogen som<br />
ett näst intill statiskt kolförråd.<br />
Underlaget till dessa uppgifter nns i forsknings-<br />
200<br />
rapporten Integrated carbon analysis of forestmanagement<br />
practices and wood substitution, Canadian Journal of<br />
Forest Research, Vol. 37 (2007), pp 671-681. Eriksson, E.,<br />
0<br />
Gillespie, A., Gustavsson, L., Langvall, O., Olsson, M.,<br />
År 0 50 100 150 200 250 300<br />
Sathre, R. och Stendahl, J.<br />
… och se vilka möjligheter att spara energi ny teknik ger<br />
Primärenergianvändning (kWh/år)<br />
80 000<br />
60 000<br />
40 000<br />
20 000<br />
0<br />
Produktion<br />
av byggnad<br />
Ingen<br />
substitutionseffekt<br />
När ingen tar hand om virke och grot missar<br />
man de positiva klimateffekterna av att<br />
ersätta betong och stål med trä samt<br />
stenkol och olja med biobränsle. 800<br />
Ton kol<br />
per hektar<br />
Rumsuppvärming<br />
Varmvatten Hushållsel Bilkörning<br />
Ny teknik sänker energibehovet<br />
1 000<br />
800<br />
600<br />
400<br />
200<br />
Gemensamma förutsättningar:<br />
– Två vuxna och två barn i en lägenhet<br />
om 100 kvadratmeter.<br />
– Bil som körs 1 500 mil per år.<br />
– Samma sorts elutrustning i hemmet.<br />
Familjen Karlsson<br />
– Bor i ett hus med betongstomme byggt 1995.<br />
– Huset värms med direktvärmande el.<br />
– Kör en bensindriven mellanklassbil.<br />
Familjen Andersson<br />
– Bor i ett hus med trästomme byggt 1995.<br />
– Huset värms med värmepump.<br />
– Kör en elhybridbil, typ Toyota Prius.<br />
Familjen Olsson<br />
– Bor i ett passivhus med trästomme byggt 1995.<br />
– Huset värms med fjärrvärme.<br />
– Kör en plug-in hybridbil.<br />
Illustration: Bo Persson, Designmakarna<br />
Leif Gustavsson är verksam vid<br />
Institutionen för teknik och hållbar<br />
utveckling vid Mittuniversitetet i<br />
Östersund (och vid Linnéuniversitetet<br />
i Växjö) där han forskar<br />
i material- och energisystem.<br />
Han leder ett team med tolv<br />
forskare varav sju är doktorander.<br />
Deras forskningsresultat har<br />
bidragit till att sätta Mittuniversitet<br />
på den internationella kartan.<br />
Leif är idag en efterfrågad föredragshållare<br />
med världen som<br />
arbetsfält.<br />
0
Vatten<br />
en allt hetare fråga<br />
i skogen – och i världen<br />
TExT & FOTO L A R S K L I N G S T R Ö M<br />
Den lilla skogsbäcken slingrar sig <strong>fram</strong><br />
genom granskogen. Det är sådana här<br />
skogsmiljöer som brukar beskrivas som<br />
trolska. Inte oväntat är den här skogen<br />
ett skyddat reservat.<br />
Men så här idylliskt ser det inte ut över-<br />
allt – vare sig i skogen eller på andra<br />
håll. Och <strong>fram</strong>förallt inte i europeiskt eller<br />
globalt perspektiv. Det är därför vatten<br />
blivit en så het fråga i världen.<br />
Vatten – en evig resurs<br />
Allt liv på jorden är beroende av vatten. När solen värmer<br />
hav, sjöar och mark dunstar vatten till ånga. Vattenångan<br />
stiger, kyls av och bildar moln som släpper ifrån sig regn.<br />
En del av regnvattnet rinner tillbaka till vattendragen. En<br />
annan del tränger ned i marken och <strong>tas</strong> där upp av växternas<br />
rötter. Också detta hamnar till slut i atmosfären.<br />
Det vatten som inte <strong>tas</strong> upp av växterna rinner djupare<br />
ned och bildar grundvatten. Kretsloppet är evigt. Vattnet<br />
tar aldrig slut.<br />
Färskt och rent vatten har blivit en<br />
bristvara på vår jord. Länge trodde<br />
människorna att vattendragen och<br />
haven var så stora att de inte lät sig påverkas<br />
av mänskliga aktiviteter. Eller också<br />
struntade man i det. Men vid mitten av<br />
1900-talet hade utvecklingen gått så långt<br />
att många vattendrag, även här i Sverige,<br />
hade förvandlats till stinkande kloaker<br />
utan liv.<br />
Det blev en väckarklocka som resulterade<br />
i ett snabbt ökat medvetande om att något<br />
måste göras. Ett intensivt vattenvårdsarbete<br />
tog sin början. Och resultaten lät inte vänta<br />
på sig. Genom att bygga reningsverk och<br />
skärpa alla bestämmelser återhäm-<br />
tade sig många vattendrag. I tidigare<br />
helt döda fjärdar gick det åter att fiska.<br />
Vid FNs stora miljökonferens i Stockholm<br />
1972 bjöds delegaterna till sin<br />
stora förvåning friskt och gott vatten taget<br />
direkt ur en liten sjö i Kolmården. Idag<br />
håller de flesta vattendrag i Sverige ”hygglig”<br />
kvalitet. Men efter den första storstädningen<br />
återstår ännu mycket. Inte minst<br />
handlar det om vattenmiljöerna i skogarna<br />
som hanterades mycket styvmoderligt <strong>när</strong><br />
de storskaliga skogsbruksmetoderna infördes<br />
för drygt ett halvt sekel sedan.<br />
Water Footprint hjälper dig välja<br />
Water Footprint är ett mått på hur mycket vatten som<br />
används för att <strong>fram</strong>ställa en produkt. Hela förädlingskedjan<br />
beak<strong>tas</strong>.<br />
Den mat vi äter varje dag kräver cirka 3 000 liter<br />
vatten. För att tillverka 1 kg bomull går det åt mellan<br />
7 000 och 29 000 liter vatten.<br />
Allt fler produkter förses därför numera med en symbol<br />
och en uppgift om hur mycket ”vatten” det finns i<br />
den. Miljödebatten och trycket från marknaden driver på.<br />
Skogar kalhöggs ända ner till stränder och<br />
bäckkanter. ”Sparade kantzoner” var ett okänt<br />
begrepp ända till för bara några tiotal år sedan.<br />
Allt fler skogsbilvägar drogs <strong>fram</strong> genom landskapet<br />
utan andra ambitioner än att de skulle<br />
vara funktionella – för lastbilar att forsla virke<br />
på. Följden blev att de vägtrummor som lades ut<br />
där bäckar och vattendrag korsade de nyanlagda<br />
vägarna ofta kom att placeras på ett sätt som<br />
gjorde att bara vattnet kunde passera – inte dess<br />
mångfald av fisk och andra organismer.<br />
Men sett i ett internationellt perspektiv är de<br />
problem som fortfarande är förknippade med<br />
vatten här i Sverige, mycket små. Att Sverige är<br />
så förhållandevis lyckligt lottat beror på främst<br />
två saker: regnrikt klimat och gles befolkning.<br />
På kontinenten ser det helt annorlunda ut.<br />
De flesta länder är mycket tätbefolkade. Vattnet<br />
i floder och vattendrag används ofta flera gånger<br />
– av såväl människor som industrier – på sin<br />
långa väg från källflödet till havet.<br />
Fortfarande är många vattendrag svårt förorenade,<br />
vilket är den enskilt viktigaste orsaken<br />
till att EU för tio år sedan tog initiativet till det<br />
vattendirektiv som nu införts. Målet är att alla<br />
vattenmiljöer i Europa ska hålla ”god ekologisk<br />
status” år 2015.<br />
Om vi vidgar perspektivet ytterligare och<br />
tittar på jorden som helhet så mörknar bilden<br />
ytterligare. Bristen på vatten som går att dricka<br />
är i själva verket ett problem som är minst lika<br />
stort som den skenande klimatförändringen. Om<br />
inte annat så har översvämningska<strong>tas</strong>trofen i<br />
Pakistan i någon mån öppnat världens ögon för<br />
vad som är på väg att hända.<br />
Läser man notiserna längst ner på sidan här<br />
så ser det nattsvart ut. Men även om allt som<br />
står i dem är korrekt så finns det ändå forskare<br />
som andas ett visst hopp om att problemen ska<br />
kunna lösas. En sådan är Malin Falkenmark,<br />
verksam vid Stockholm International Water<br />
Institute, SIWI, och intervjuad i Skog&Virke för<br />
ett år sedan. Hon är en världsauktoritet inom<br />
området vattenförsörjning. Hennes budskap<br />
handlar om att medvetandegöra för världens<br />
rika länder att minska sina klimatskadliga<br />
utsläpp till nivåer som inte äventyrar klimatet.<br />
Hon är övertygad om att mänskligheten kommer<br />
att hitta någon form av hållbar balans mellan<br />
människans behov och ekosystemens. Nyckelordet<br />
är ”anpassning”.<br />
– Politikerna måste förstå sambanden<br />
mellan klimatproblemet, vattenbristen, befolkningsutvecklingen,<br />
fattigdomen, skogsförstörelsen<br />
och utarmningen av den biologiska mångfalden,<br />
säger hon.<br />
– Man inser inte att vattnet är en gemensam<br />
nämnare för dem alla.<br />
Malin Falkenmark är övertygad om att ju<br />
värre problemet blir desto tydligare kommer<br />
det att <strong>fram</strong>stå för den rika delen av världen att<br />
något måste göras. Och det är inte möjligheter<br />
som saknas – utan vilja och politiskt mod.<br />
Bristen på vatten<br />
accentueras<br />
Idag saknar mer än en miljard människor<br />
i världen rent dricksvatten. Ytterligare<br />
1,4 miljarder lever i områden där<br />
stora vattendrag är på väg att torrläggas.<br />
FN:s prognoser visar att om 40 år<br />
kommer mer än tre miljarder människor<br />
att lida av permanent vattenbrist.<br />
Vattenkris att vänta<br />
Både FN och Världsbanken<br />
varnar för att en global vattenkris<br />
är att vänta. Huvudorsaken är<br />
att befolkningen är så ojämnt<br />
fördelad i förhållande till jordens<br />
vattenresurser. Där det finns<br />
många människor är det ofta ont<br />
om vatten, och vice versa.<br />
Vattnets väg<br />
genom landskapet<br />
Ett vattendrag förändras gradvis på vägen från sina källflöden ner<br />
till någon sjö eller till kusten. I sina övre lopp är vattendragen ofta<br />
<strong>när</strong>ingsfattiga, dess vatten har ju alldeles nyss ramlat från himlen.<br />
Sedan påverkas de av de marker de flyter <strong>fram</strong> genom – och<br />
förstås också av mänskliga aktiviteter längs vägen.<br />
Många av våra svenska vattendrag börjar sin<br />
färd i fjällen, men de flesta har betydligt kortare<br />
lopp. De börjar som rännilar i skogen och bildar<br />
en liten bäck som slutar i en sjö.<br />
Redan från början tar de upp <strong>när</strong>ingsämnen<br />
från multnande växtdelar. De tar förstås också<br />
upp de ämnen som finns i luften eller som rättare<br />
sagt inte borde finnas där – kväveoxider,<br />
svaveldioxid och andra.<br />
I vattendragens övre delar är vattnet of<strong>tas</strong>t<br />
klart. Bottnarna är rena med grus och stenar<br />
utan nämnvärd beväxning. Dessa övre delar är<br />
viktiga för vattenkvaliteten längre ned i deras<br />
flöden. Det är ju här som grundförutsättningarna<br />
skapas.<br />
Där vattnet flyter genom skogsmiljöer påverkas<br />
det av nedfallna grenar, blad och barr. De<br />
skapar i sin tur miljöer som gynnar många vattenlevande<br />
arter. Samtidigt tillför de multnande<br />
växtdelarna <strong>när</strong>ing till vattnet.<br />
Träd och buskar som växer ända ner till<br />
strandkanten skuggar vattnet och hindrar det<br />
från att bli för varmt. Fiskar och ett stort antal<br />
andra arter föredrar svala, skuggiga vatten. Sol<br />
och värme frigör <strong>när</strong>ing sätter fart på produk-<br />
EUs vattendirektiv<br />
Målet är att allt yt- och grundvatten i<br />
medlemsländerna ska ha uppnått god<br />
ekologisk och kemisk status år 2015.<br />
Omfattar sjöar, vattendrag, grundvatten<br />
och kustvatten.<br />
Antogs år 2000.<br />
Här i Sverige har fem vattendistrikt med<br />
en vattenmyndighet i varje inrättats:<br />
– Norrbotten<br />
– Västernorrland<br />
– Västmanland<br />
– Kalmar<br />
– Västra Götaland<br />
Obalansen ökar<br />
Befolkningstillväxten gör obalansen<br />
ännu allvarligare. År 2050 kommer<br />
vi att vara nio miljarder människor<br />
på jorden – och tillväxten sker<br />
till allra största del i de vattenfattiga<br />
länderna. Att odla mat till alla<br />
dessa människor kommer att kräva<br />
enorma mängder vatten.<br />
tionen av alger – vilket kan påverka vattnets<br />
syrehalt.<br />
I naturtillståndet flyter få vattendrag några<br />
längre sträckor utan en skyddande strandkappa<br />
av träd och buskar. I ett öppet landskap avslöjar<br />
en sådan zon omedelbart var det flyter ett vattendrag.<br />
Tidigare var människor omedvetna om att<br />
vattenekosystemen skadades <strong>när</strong> miljöerna invid<br />
dem förändrades allt för mycket. Man trodde<br />
heller inte att det var så allvarligt att vattnet<br />
grumlades genom att skogsmaskiner här och<br />
var körde rakt över små bäckar. Inte heller<br />
att vägtrummor måste placeras så att fiskar<br />
och andra vattenlevande organismer fick fri<br />
<strong>fram</strong>fart.<br />
Idag vet vi bättre. Att lämna skyddande kantzoner<br />
invid bäckar och vattendrag har blivit<br />
regel. Och där skyddszoner saknas ser man till<br />
att sköta skogen så att buskar och småträd gynnas.<br />
Nya vägtrummor läggs så att de inte utgör<br />
<strong>vandrings</strong>hinder. Och som <strong>fram</strong>går av reportaget<br />
på nästa sida så lägger många skogsägare nu<br />
ner stor möda på att restaurera tidigare felaktigt<br />
anlagda vägtrummor.<br />
Vattenmyndigheterna samordnar arbetet och fastställer<br />
miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram.<br />
I varje vattenmyndighet finns en särskild vattendelegation<br />
som leds av landshövdingen i respektive ansvarigt län.<br />
Dess medlemmar utses av regeringen.<br />
Skogsbruket. Det är fortfarande oklart hur miljökvalitetsnormerna<br />
ska tillämpas. Skogsstyrelsen föreslår att skogsvårdslagen<br />
förtydligas så att den också beaktar vattenkvaliteten<br />
vid alla skogliga åtgärder.<br />
Vattenvårdskampanj. Skogsstyrelsen föreslår en kampanj<br />
riktad mot skogsägare, för att tydliggöra för svenska skogsägare<br />
vattenfrågornas betydelse och hur de ska hanteras.<br />
Klimatförändringen<br />
förvärrar problemen<br />
Klimatförändringen är den andra kritiska faktorn.<br />
Även en ”måttlig” ökning av jordens medeltemperatur,<br />
på 1,5 till 2 grader, får oerhörda konsekvenser.<br />
I många torra länder kommer skördarna att<br />
halveras. På andra håll blir det översvämningar då<br />
havsvattnet tränger in och förstör sötvattenresurserna.<br />
Och detta kan hända om bara 40–50 år om<br />
inte den globala uppvärmningen hejdas.<br />
10 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 11
Fri väg för fisken<br />
<strong>när</strong> <strong>vandrings</strong>-<br />
<strong>hindren</strong> <strong>tas</strong> <strong>bort</strong><br />
I de vackra bäckmiljöerna och sjöarna kring Örnsköldsvik<br />
kan återigen öringar och andra djur vandra och leva.<br />
Olov, Anna och Kjell på <strong>Holmen</strong> Skog har alla bidragit till<br />
att återställa över 60 <strong>vandrings</strong>hinder och gett många<br />
vattenlevande djur en andra chans.<br />
TExT JEANETTE TRETTEN FOTO PEDER SUNDSTRÖM<br />
Inom region Örnsköldsvik som stäcker sig<br />
över Ångermanland, Jämtland och Västerbotten<br />
har <strong>Holmen</strong> sitt största skogsinnehav<br />
och naturvården är högt prioriterad.<br />
– Skogens vatten är ett viktigt område för<br />
oss på <strong>Holmen</strong> Skog och det genomsyrar<br />
såväl miljömål som utbildningar och praktiskt<br />
arbete. Under 2010 har till exempel totalt<br />
<strong>när</strong>mre 1000 maskinförare och tjänstemän<br />
utbildats i skogsbruk vid vatten, berättar Olov<br />
Norgren som är skogsskötselchef på region<br />
Örnsköldsvik. Ett av <strong>Holmen</strong> Skogs miljömål<br />
fokuserar på att återställa felkonstruerade eller<br />
trasiga vägtrummor som hindrar vattenlevande<br />
djur att röra sig fritt i vattendragen, så kallade<br />
<strong>vandrings</strong>hinder. På region Örnsköldsvik har<br />
man som mål att återställa minst två vägtrummor<br />
per disktrikt och år.<br />
Mer än 600 mil skogsbilvägar slingrar sig<br />
genom <strong>Holmen</strong>s marker på region Örnsköldsvik.<br />
Dessa passerar ett stort antal bäckar och<br />
andra vattendrag och därmed även ett stort<br />
antal vägtrummor. Steg för steg har vägtrummorna<br />
identifierats, inventerats och återställts.<br />
Vattenmiljöer med höga naturvärden har<br />
prioriterats och <strong>när</strong>mre 800 vägtrummor har<br />
inventerats, 134 har klassats som <strong>vandrings</strong>hinder<br />
och 61 vägtrummor har återställts.<br />
Arbetet utvecklas hela tiden och bara i sommar<br />
har ytterligare 105 vägtrummor inventerats<br />
och 14 återställts.<br />
Inventeringen utförs enligt en metod som<br />
tagits <strong>fram</strong> av Johan Spens forskare på Institutionen<br />
för Vilt, Fisk och Miljö på SLU i Umeå.<br />
Modellen tar hänsyn till vattenflödet året<br />
runt, oavsett om det till exempel är torka vid<br />
mätningstillfället. Metoden mäter bland annat<br />
trummans lutning, vattnets hastighet genom<br />
trumman, höjd över vattnet och djup till botten<br />
vid utloppet. Anna Bylund, som utfört en stor<br />
del av inventeringarna, berättar att modellen är<br />
praktisk och enkel. Hon beskriver färgfullt den<br />
enkla metoden för att mäta vattnets hastighet<br />
– Jag släpper ner ett flöte vid trummans<br />
inflöde, springer över till andra sidan, fångar<br />
upp flötet och mäter tiden, säger Anna. Hon<br />
använder sig sedan av ett vanligt exceldokument<br />
där hon fyller i sina mätresultat och får<br />
ett tal, som inom ett visst intervall, kan anses<br />
vara ett <strong>vandrings</strong>hinder.<br />
Bedömningen av vilka vandringhinder som<br />
ska återställas är inte alltid enkel. Johan Spens<br />
modell ger en bra riktlinje, men erfarenhet<br />
och kunskap om det lokala ekosystemet väger<br />
också tungt. En stor fråga är hur uppströms<br />
liggande ekosystem, som kan vara beroende<br />
av vägtrumman, påverkas. Till exempel har<br />
vissa vägtrummor blivit en fristad för öringar<br />
och skyddar dem från rovfiskar, så som gäddan,<br />
eller från en konkurrerande amerikansk<br />
bäckröding. Vattnets gränslöshet är också en<br />
utmaning. Nästan alla vattendrag som passerar<br />
genom <strong>Holmen</strong>s marker passerar även andra<br />
markägare. Att återställa enbart en vägtrumma<br />
i ett vattensystem kan ge en begränsad effekt<br />
och för det bästa resultatet bör flera <strong>vandrings</strong>hinder<br />
återställas längs fiskens <strong>vandrings</strong>väg.<br />
En stor andel av de vägtrummor som<br />
återställs byts mot valvbågar. Enkelt beskrivet<br />
återskapas den naturliga bäckbotten och<br />
man sätter ett halvmåneformat stålskydd över.<br />
Valvbågar eller broar är också den vanligaste<br />
metoden <strong>när</strong> man idag ska bygga nya vägar<br />
över vattendrag.<br />
– Det ger en minimal påverkan på vattenmiljön<br />
och alla vattenlevande djur kan fortleva<br />
opåverkade, säger Olov Norgren.<br />
Kjell Johansson är skogsskötselansvarig<br />
på Björna distrikt och genomför det praktiska<br />
arbetet med att återställa vägtrummorna. Han<br />
ansvarar även för byggnation av nya vägar och<br />
därmed även läggning av helt nya vägtrummor,<br />
valvbågar eller broar.<br />
– En genomsnittlig vägtrumma tar cirka<br />
en arbetsdag att byta ut. Kostnaden kan vara<br />
mycket varierande bland annat beroende på<br />
arbetes omfattning och materialval. Alla vägbyggare<br />
utbildas så att vattenpassagerna ska få<br />
rätt placering och konstruktion. Allt för att ge<br />
fiskar och andra djur de bästa förutsättningarna<br />
både idag och i <strong>fram</strong>tiden, säger Kjell.<br />
Som privat skogsägare kan man själv göra<br />
en första bedömning av sina vägtrummor.<br />
– Titta på om trumman är hel, har vattnet<br />
hög hastighet, är det kraftig lutning eller högt<br />
fall? Kontakta därefter Skogsstyrelsen och<br />
Länsstyrelsen som är behjälpliga med utvärderingen.<br />
Bedöms åtgärden som viktig kan man<br />
dessutom söka bidrag hos dem för återställandet,<br />
tipsar Olov Norgren.<br />
Öringbestånd på<br />
tillväxt i Stenbitsjön<br />
Vackra Stenbitsjön glädjer årligen många<br />
fiskare med sitt rika öringbestånd, dock har<br />
en dåligt konstruerad vägtrumma under åren<br />
satt sina spår. Fiskeföreningen har själva försökt<br />
att åtgärda problemet genom att sätta<br />
ett galler vid trumman så att öringen förblir i<br />
sjön. Detta har i sin tur gett beståndet reproduktionsproblem.<br />
Trumman vid Stenbitsjön<br />
blev en prioriterad åtgärd för <strong>Holmen</strong> Skog.<br />
Tillsammans med länsstyrelsen, som även<br />
betalade delar av återställandet, togs ett beslut<br />
om att ta <strong>bort</strong> trumman och ersätta den<br />
med en träbro. 2009 var den nya bron på<br />
plats, byggd av trävaror från <strong>Holmen</strong>s egna<br />
skogar. Återigen finns hopp för Stenbitsjöns<br />
öringbestånd, till stor glädje för allmänheten,<br />
fiskarna och <strong>Holmen</strong>.<br />
Sluthoppat<br />
vid Rödvattensbäcken<br />
Vägtrumman vid Rödvattensbäcken<br />
gav öringarna<br />
en tuff match. Nog för att<br />
öringar är bra hoppare,<br />
men med en hopphöjd på<br />
20 cm över stora stenar<br />
och med minimalt område<br />
att ta fart på, är det nästan<br />
omöjligt. Vägtrumman<br />
byttes 2010 ut mot en<br />
valvbåge. Den naturliga<br />
bottenmiljön är återskapad.<br />
Öringarna och andra<br />
vattenlevande djur kan i<br />
dag passera utan problem<br />
i sin helt naturliga miljö.<br />
NOKÅS – ekonomiskt stöd<br />
till vattenförbättrande åtgärder<br />
– Valvbågar ger en minimal<br />
påverkan på vattenmiljön<br />
och alla vattenlevande<br />
djur berättar Olov Norgren<br />
<strong>när</strong> han tillsammans med<br />
Anna Bylund besöker det<br />
återställda <strong>vandrings</strong>hindret<br />
i Rödvattensbäcken.<br />
NOKÅS (stöd till natur- och kulturmiljövårdsåtgärder i skogen) är ett<br />
ekonomiskt stöd som markägare kan ansöka om från Skogsstyrelsen.<br />
Stödet lämnas främst till åtgärder som gynnar växter och djur samt äldre<br />
kulturmiljöer. Stödet kan till exempel sökas för att åtgärda en vägtrumma<br />
som utgör ett <strong>vandrings</strong>hinder. Läs mer: www.skogsstyrelsen.se<br />
Vägtrumman vid Stenbitsjön<br />
är idag ersatt med en vacker<br />
träbro. Den naturliga vattenmiljön<br />
är återskapad och sjöns<br />
öringsbestånd kan på nytt<br />
vandra fritt.<br />
– Alla <strong>Holmen</strong>s vägbyggare<br />
utbildas så att nya<br />
valvbågar, broar eller<br />
vägtrummor ska få rätt<br />
placering och konstruktion<br />
och på så vis bli<br />
hållbara för <strong>fram</strong>tiden<br />
berättar Kjell Johansson<br />
som är skogsskötselansvarig<br />
på Björna distrikt.<br />
<strong>Holmen</strong> stor-<br />
satsar på ökad<br />
kompetens<br />
i skogliga<br />
vattenfrågor<br />
<strong>Holmen</strong> Skog har i år genomfört<br />
en omfattande utbildning<br />
på tema vatten i skogen<br />
för sin fältpersonal och de<br />
entreprenörer som utför det<br />
praktiska skogsarbetet. Totalt<br />
har omkring 1 000 personer<br />
deltagit i utbildningen.<br />
Bakgrunden till satsningen är de<br />
senaste årens fokus på skogliga<br />
vattenfrågor.<br />
– Utbildningen har omfattat en<br />
dag och har haft tonvikt på praktiska<br />
frågor, berättar Hanna Triumf,<br />
på <strong>Holmen</strong>s skogsvårdsstab. Vi har<br />
bland annat diskuterat hur man<br />
planerar ett hygge för att det ska<br />
påverka vattenflödena så lite som<br />
möjligt. Förstås har vi också tittat<br />
på hur man bör lägga körvägar och<br />
bäcköverfarter.<br />
Utbildningen omfattade också<br />
teoretiska delar om vattnets kretslopp<br />
i naturen och hur viktigt det är att<br />
störa de ofta känsliga ekosystemen<br />
i vattendragen så lite som möjligt.<br />
– De som gått utbildningen ansåg<br />
att det var en väl använd dag, säger<br />
Hanna. Kraven på att skogsbruket<br />
ska klara vattenfrågorna på ett bra<br />
sätt kommer bara att öka i <strong>fram</strong>tiden.<br />
LK<br />
12 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 13
Inlandets historia<br />
har många bottnar<br />
Norrland – mer än halva Sverige. Ett väldigt område,<br />
vars inland var svårtillgängligt ända in i sen tid. Med<br />
förhoppningar om att komma åt dess rikedomar har alla<br />
kungar från Gustav Vasa och <strong>fram</strong>åt gjort vad de kunnat<br />
för att inlemma denna del av den skandinaviska halvön<br />
i den svenska nationalstaten.<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
Man talar ofta i termer av ”Norrlands<br />
kolonisering” och menar då för det<br />
mesta vad som hänt sedan sen medeltid<br />
och <strong>fram</strong>förallt under 1700- och <strong>18</strong>00-talen.<br />
Men faktum är att nordligaste Sverige har en<br />
minst lika gammal befolkningshistoria som<br />
övriga delar av landet.<br />
Och här finns ju också Sápmi, det samiska<br />
landet, som täcker stora delar av nordkalotten.<br />
Dock är det stora luckor i kunskaperna om den<br />
samiska befolkningens ursprung. Forskarna är<br />
överens om att de funnits här under flera tusen<br />
år, men är inte lika säkra på <strong>när</strong> de utvecklade<br />
sin speciella kultur.<br />
Och för bara något år sedan kullkastades<br />
teorierna om att Sverige befolkades söderifrån<br />
av människor som följde den tillbakadragande<br />
isranden. Man hittade då 11 000 år gamla lämningar<br />
av boplatser i Kaunisvaara i Tornedalen.<br />
Det var en arkeologisk sensation som medfört<br />
att geologerna nu måste rita om sina kartor<br />
över hur inlandsisen drog sig tillbaka.<br />
Redan under medeltiden började de nationalstater<br />
som då växte <strong>fram</strong>, att lystet titta på den<br />
skandinaviska halvöns glest befolkade norra<br />
del. Inte bara Sverige utan också den dåtida<br />
stormakten Danmark och förstås Ryssland var<br />
med i spelet.<br />
Det var Gustav Vasa som på allvar tog tag i<br />
den norrländska frågan. I ett brev daterat den 20<br />
september 1542 slog han fast att: ”Sådana ägor<br />
som obebyggda ligga, höra Gud, Oss och Sveriges<br />
Chrona till och ingen annan.” En gång för alla<br />
ville han införliva Norrland med det övriga riket.<br />
Under hans regeringstid försvann också de så<br />
kallade birkarlarnas privilegier för handeln med<br />
samerna. Birkarlarna fungerade länge som ett<br />
slags statsmaktens ombud och som betalade ersättning<br />
till kronan i form av skinn för rätten att<br />
bedriva handel. Istället avkrävdes samerna skatt<br />
på samma sätt som andra undersåtar i konungariket<br />
Sverige.<br />
Det växte nu upp städer längs norrlandskusten.<br />
Långsamt började också älvdalarna koloniseras.<br />
Men de inre delarna av Norrland var fortfarande<br />
<strong>när</strong>mast helt öde.<br />
Under 1700-talet lockades människor med<br />
erbjudande om flera års skattefrihet att söka sig<br />
till dessa obefolkade delar av landet.<br />
Denna utveckling förstärktes i början av<br />
<strong>18</strong>00-talet då befolkningen i Sverige ökade och<br />
det blev svårt för människor att försörja sig. Det<br />
ledde till den stora utvandringen till USA, men<br />
precis samma krafter gjorde att många istället<br />
satsade på det norrländska inlandet.<br />
Tidigare obefolkade lider och ådalar förvandlades<br />
nu under obeskrivlig möda till jordbruksmark.<br />
Myrarna skattades på starrgräs och<br />
långsamt växte det här och var <strong>fram</strong> kultiverade<br />
bygder. Det är nu som grunden läggs till de<br />
många samhällena i Norrlands inre. En del av<br />
dem utvecklades till metropoler medan andra<br />
idag kämpar för sin överlevnad.<br />
I slutet av <strong>18</strong>00-talet kom så järnvägen.<br />
Norra stambanan sågs som det slutliga steget att<br />
införliva Sveriges norra delar med övriga landet.<br />
Järnvägarna blev också under en period precis<br />
den vitamininjektion som man hade hoppats på.<br />
Ett pärlband av orter växte upp längs dem. Men<br />
för många av dem, vars existens var helt kopplad<br />
till järnvägen, var det en skör livslina.<br />
Efter andra världskriget och <strong>fram</strong>förallt under<br />
1950- och 1960-talen skedde en enorm välståndsökning<br />
i Sverige. Alla kurvor pekade uppåt. Industrierna<br />
blomstrade och det var en ständig brist<br />
på arbetskraft. Samtidigt mekaniserades skogsbruket<br />
som varit en norrländsk motor i ett sekel.<br />
De järnvägar som en gång byggts för att<br />
befolka inlandet användes nu istället av dem som<br />
sökte sig därifrån – till södra Sveriges industrier<br />
Norrlands inland<br />
och stora städer. Bort från nybyggarnas påvra<br />
gårdar – som bara gav en knapp bärgning. Och<br />
varför slita för något som möjligen gav föda för<br />
dagen – men som aldrig skulle räcka till allt det<br />
som började bli standard i Sverige – egen bil,<br />
lagstadgad semester och allt annat som räknades<br />
som välfärd.<br />
De här årtiondena blev den stora utflyttningens<br />
tid i Sverige. Inte bara i det norrländska inlandet<br />
utan i princip i alla landsbygder försvann män-<br />
niskorna där det saknades ett bärkraftigt <strong>när</strong>ingsliv<br />
– för att bara komma tillbaka som sommargäster<br />
eller under älgjakten.<br />
Den här utvecklingen pågår fortfarande.<br />
I norra Sverige växer kustkommunerna, medan<br />
många av dem som ligger bara några mil längre<br />
in i landet kämpar med näsan i vattenytan.<br />
Om man ser på denna utveckling i ett större<br />
perspektiv så är den kanske inte så konstig. För<br />
bara tvåhundra år sedan var många av de bygder<br />
som nu avfolkas helt öde. Mycket håller nu på<br />
att gå tillbaka till vad det var. På de mödosamt<br />
brutna tegarna växer åter skog.<br />
Var tid har sina förutsättningar – och i det<br />
långa perspektivet var det en kort period som det<br />
norrländska inlandet, liksom många andra bygder<br />
med samma förutsättningar, kunde leva upp som<br />
de gjorde.<br />
Men allt återgår inte till det ursprungliga tillståndet.<br />
Här och var finns orter som av olika skäl –<br />
driftiga människor, mineralfyndigheter eller annat<br />
– lever och blomstrar. Och även om skogen åter<br />
breder ut sig är de flesta gårdstunen öppna och bostadshusen<br />
välskötta. Under sina ledigheter njuter<br />
nybyggarnas ättlingar av friden och den magnifika<br />
naturen – och drömmer kanske om att någon gång<br />
kunna återvända på riktigt. Kanske för att utveckla<br />
landskapets slumrande potentialer och göra det<br />
mer tillgängligt för stressade kontinentbor.<br />
Nybygget vid Dåres<br />
Länge hade landet legat tyst och mäktigt. Bortom de skogklädda åsarna skymtade<br />
fjällens toppar. Någon gång hördes en ripkalles hårda skratt och från myrkanten några<br />
trumpetstötar från ett tranpar. Men så en vårsommar helt nya ljud: Yxhugg, en vallflickas<br />
lockrop, barnskratt. De första nybyggarna var på plats.<br />
AV LARS KLINGSTRÖM<br />
Det är inte berättelsens Dåres, men en typisk nybyggarkoja. Folk och fä samsades<br />
om utrymmet i flera år innan man kunde uppföra bättre hus.<br />
IHenning Hamiltons bok ”Eldpallens glöd”<br />
finns en fin skildring av hur livet gestaltade sig<br />
för en nybyggarfamilj. Den är nedtecknad av<br />
folklivsforskaren Olof Petter Pettersson i Vilhelmina<br />
som levde mellan <strong>18</strong>59 och 1944. Här<br />
får vi ta del av hur Gustaf och Ingrid Arvidsson<br />
med tre av sina fyra barn tvingades lämna föräldrarnas<br />
nybygge som inte kunde försörja dem<br />
alla. Istället sökte de sig upp mot fjällen för att<br />
själva bli nybyggare. Treåringen Nils lämnade de<br />
hos föräldrarna för att bespara honom de hårda<br />
villkor som de visste väntade dem.<br />
Här återger vi en bit av den långa berättelsen.<br />
När vi kommer in i handlingen har Gustaf med<br />
Sara-Stina, 7, rott fem mil längs den stora sjön<br />
Malgomaj. Ingrid och sönerna Arvid, 11, och<br />
Jon-Gustaf, 10, har gått längs stranden med två<br />
kor och tre får.<br />
”Det tog dem två långa dagar upp till sjöändan.<br />
Härifrån hade de att gå tre kilometer längs en<br />
strid bäck upp till Stalonsjön.<br />
Gustaf lade årorna inne i båten. Med Ingrids<br />
hjälp fick han den vält över sig med årorna mot<br />
axlarna. Så kunde han bära båten. Det var ett<br />
vanligt sätt för fullvuxna nybyggare att flytta båtar<br />
mellan sjöar.<br />
Så öppnade sig skogen efter den mödosamma<br />
vandringen. Framför dem låg Stalonsjön. På bägge<br />
sidor var den omgiven av mjuka skogshöjder.<br />
Norrut skymtade fjällen. Under åren som kom<br />
De gjorde sig en enkel koja under en stor och tät<br />
gran som de bodde i den första sommaren.<br />
skulle sjön bli en välsignelse med sitt fiske. Och<br />
nu kunde man ro igen. På land följde Ingrid med<br />
boskapen. Vid andra sjöändan gick de uppför<br />
sluttningen. Gustaf såg sig hela tiden omkring.<br />
På en bit slät mark lade de ned sina bördor.<br />
Här skulle nybygget vara. Dåres fick bli namnet,<br />
lapparnas namn på platsen.<br />
Läsa mer om<br />
nybygget vid Dåres?<br />
Vi har tre exemplar av ”Eldpallens glöd”<br />
som vi lottar ut bland Skog&Virkes<br />
läsare.<br />
Skicka e-post eller vykort märkt med<br />
”Eldpallens glöd” och med ditt namn till:<br />
lotta.gunnarsson@holmenskog.com<br />
eller<br />
<strong>Holmen</strong> Skog<br />
Stab Information<br />
601 88 Norrköping<br />
Henning Hamilton har haft en mängd<br />
uppdrag och olika sysselsättningar inom<br />
det svenska skogsbruket. Bland annat<br />
var han under många år VD för Sveriges<br />
Skogsvårdsförbund. Han är också för-<br />
fattare till en rad böcker, många av dem<br />
med skogshistoriskt tema.<br />
Där sökte de upp en stor yvig gran. Gustaf och<br />
pojkarna satte igång med att fälla, kvista och<br />
dra <strong>fram</strong> en mängd småbjörkar. Dessa restes<br />
sedan tätt mot storgranens grenverk. Det blev<br />
snart som en kåta med hyggligt täta sidor.<br />
Alla var nu trötta. Men innan de gick till vila<br />
gick fadern och Arvid åter ner till sjön. Där lade<br />
de ut nät i den ljusa majnatten. Ingrid hade under<br />
tiden med Jon-Gustaf och lilla Sara-Stina gjort<br />
en sväng i skogen och skurit björknäver som<br />
sedan kunde användas till allehanda ändamål.<br />
Så kom alla äntligen till ro under granen. De<br />
kröp hungriga ihop på ett par gamla renhudar.<br />
Det blev en bra natt utan frost.”<br />
Vi får sedan följa arbetet vid den nya bosättningen.<br />
Hur det brådskar att uppföra ett enkelt<br />
hus, <strong>när</strong>mast ett skjul av stående granslanor –<br />
utan fönster. Hur man tar hjälp nere ifrån byg-<br />
den för att mura en eldstad för att kunna över-<br />
leva den långa vintern. Och hur man <strong>när</strong> den<br />
tiden kommer gör en avbalkning i huset och tar<br />
in även kreaturen. Och om alla andra sysslor<br />
som måste utföras de korta månader man har<br />
på sig innan vintern slår till.<br />
Boken lyfter <strong>fram</strong> detta ”det okända folket”,<br />
de som befolkade de dittills öde skogsbygderna.<br />
Och som så småningom vintrarna igenom slet<br />
med yxa och timmersvans för knal ersättning<br />
och skickade virket via bäckar och älvar ner<br />
till kustens väntande sågverk.<br />
14 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 15
Åsträsk<br />
Det här är historien om Åsträsk. Men det kunde lika gärna handla om<br />
något helt annat samhälle någon helt annanstans i Sverige. För Åsträsk<br />
delar sin historia med många andra stationssamhällen som växte upp<br />
där banorna drogs <strong>fram</strong>. Under ett drygt halvsekel blomstrade de för<br />
att sedan tyna och idag <strong>när</strong>ma sig utplåningens gräns.<br />
Åsträsk ligger i det västerbottniska inlandet.<br />
Till ostmetropolen Burträsk är det<br />
fyra mil och till Skellefteå det dubbla.<br />
Innan stambanan kom <strong>18</strong>94 fanns det inget<br />
Åsträsk. Bara den lilla byn Åsen någon kilometer<br />
i sydöst. Man valde att anlägga en station på den<br />
plats där järnvägen skulle korsa den just utstakade<br />
vägen mellan Burträsk och Norsjö. Marken<br />
var slät och lämplig för en liten bangård och så<br />
fanns här en myr som förmodligen födde namnet.<br />
Den första byggnaden i byn var järnvägsstationen<br />
som stod färdig redan två år innan banan<br />
invigdes. Detta skedde med pompa och ståt av<br />
Oscar II i juni <strong>18</strong>94. Majestätet hade färdats hela<br />
vägen från Stockholm i ett tåg som ansågs så viktigt<br />
att det gick före all annan trafik på banan.<br />
Norra stambanan byggdes för att knyta ihop<br />
Sverige och göra det möjligt att förflytta både<br />
människor och varor mellan de olika landsändarna.<br />
Men militären hade starka synpunkter på<br />
banans dragning. Man förkastade den naturliga<br />
lösningen att förbinda kustlandets städer med<br />
varandra. Istället förordade man att den nya<br />
banan måtte dras längre in i landet där en sjö-<br />
väga fiende inte så lätt skulle nå den.<br />
I Burträsk muttrades det åtskilligt över denna<br />
dragning. Det var ju redan då något av en centralort<br />
i denna del av Västerbotten. För att komma<br />
i åtnjutande av det nya kommunikationsmedlet<br />
tvingades man färdas fyra mil med hästskjuts eller<br />
släde. En tidsödande resa på den tiden.<br />
Stationen och den nyvunna positionen som en<br />
bygdens knutpunkt mellan Norsjö och Burträsk<br />
gjorde att Åsträsk utvecklades snabbt.<br />
Efter några år fanns här ett helt litet samhälle<br />
med all den service som då hörde ett samhälle till.<br />
Här anlades ett sågverk. Stationen blev en viktig<br />
centralpunkt för utförseln av timmer, trätjära,<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
virke och trävaror. Också kalk från det kalkbruk<br />
som låg utanför Burträsk lastades ut från Åsträsk.<br />
Inklusive säsongsarbetare sysselsattes som<br />
mest 100 personer vid järnvägen. Och samhället<br />
växte. Så småningom fanns här ett blomstrande<br />
<strong>när</strong>ingsliv med bland annat snickerifabrik,<br />
slakteri, två handelsbodar och en konsumbutik,<br />
gästgiverier, caféer, bageri, flera taxirörelser samt<br />
bensinstationer och bilverkstad. Man skaffade sig<br />
också en egen brandkår med brandbil och spruta.<br />
Föreningslivet blomstrade och här fanns en egen<br />
arbetarekommun.<br />
Förstås försörjde sig många på skogsarbete.<br />
Samhället ligger ju mitt i ett skogslandskap som i<br />
ordets verkliga betydelse är milsvitt. Robertsfors<br />
AB var den stora skogsägaren. På Sikån flottades<br />
timmer som togs upp och transporterades<br />
vidare per järnväg. Under krigsåren rök det från<br />
milor lite varstans i skogarna. Åsträsk var då en<br />
betydande utförselplats av såväl träkol som av<br />
gengasved från ”knubbfabriken” inne i samhället.<br />
Och förstås var brännved under kristiden en<br />
stor artikel som såldes till städer och samhällen<br />
söderut i landet.<br />
Befolkningen växte och nådde en topp om 250<br />
invånare på 1950-talet. Här fanns både fotbollslag<br />
och ishockeylag. Det senare startade i division<br />
5 och lyckades 1968 ta sig upp i division 3 som<br />
blev lagets höjdpunkt. Inte många år därefter<br />
tvingades man lägga ned på grund av för litet<br />
spelarunderlag.<br />
Nedgången för samhället inleddes på 1960-<br />
talet. Som i hela Sverige blev det en av de många<br />
flyttarnas tid. Folk sökte sig en ny <strong>fram</strong>tid i<br />
städer och samhällen nere vid kusten eller längre<br />
söderut. Inte minst var det ungdomarna som drog<br />
iväg. Skogsbruket mekaniserades och <strong>när</strong> en så<br />
viktig <strong>när</strong>ing sviktar så påverkar det hela sam-<br />
Åsträsk<br />
Norrlands inland<br />
Stinsbostaden invid järnvägsstation i Åsträsk<br />
har varit hyresledig länge.<br />
hället. Samtidigt ökade också kraven på det man<br />
kallar ”standard”.<br />
Sista persontåget avgick från Åsträsk den 29<br />
maj 1971. Trafikövervakningen på banan automatiserades<br />
och stationen avbemannades.<br />
Gradvis dränerades Åsträsk på människor.<br />
Den ena verksamheten efter den andra tvingades<br />
lägga ned. Assars diversehandel överlevde till<br />
1982 och Thunbergs bensinstation till i början<br />
av 1990-talet.<br />
Idag finns bara åtta bofasta kvar i samhället,<br />
samtliga i pensionsåldern. Den vackra stationsbyggnaden<br />
ägs sedan länge av en privatperson<br />
som inte har resurser att underhålla den. Sommartid<br />
ser dock inte byn så övergiven ut som<br />
den kan göra under andra årstider. De flesta<br />
gräsmattor är välklippta och många hus fungerar<br />
som sommarviste för utflyttarna och deras barn<br />
och barnbarn.<br />
Måtte de fortsätta att trivas i ett Åsträsk som<br />
av allt att döma snart tar steget till att bli en<br />
renodlad semesterby.<br />
En gång ett centrum<br />
för en hel bygd<br />
Jan-Erik Granström, Mats Rudolfsson, Bengt Holmström, Ulla-Britt Holmström och Bengt Zingmark vid<br />
den vackra stationsbyggnaden, en gång navet för människorna i Åsträsk och omgivande bygder.<br />
– Vem kan tro att det var bostadsbrist här på<br />
1940-talet, säger Mats Rudolfsson, en av idag<br />
åtta bofasta i Åsträsk. Då var här liv och rörelse<br />
och det bodde människor på alla de små<br />
hemmanen i trakten. Och alla hade de<br />
anledning att då och då söka sig in<br />
i samhället.<br />
Det är en skön dag i början av augusti. Inne i<br />
den nedlagda byskolan träffar Skog&Virke<br />
några bybor för att prata om Åsträsk – av<br />
igår och av idag.<br />
Alla har de sina rötter i Åsträsk eller grannbyn<br />
Åsen, en dryg kilometer därifrån. Bengt Zingmark,<br />
primus motor för den nyligen utkomna<br />
boken om Åsträsk, bor i Skellefteå. Jan-Erik<br />
Granström alternerar mellan Åsen och Skellefteå.<br />
Bengt och Ulla-Britt Holmström har sin fasta<br />
adress i Burträsk. Bara Mats Rudolfsson bor<br />
ännu kvar i Åsträsk.<br />
– Nedgången kom på 1960-talet, säger Bengt<br />
Zingmark. Innan dess fanns det jobb i skogen.<br />
Det var full aktivitet vid stationen. Det fanns<br />
nästan inga privatbilar. Alla köpte vad de behövde<br />
här i Åsträsk. Sen ändrades allt. Gradvis<br />
blev det allt tystare.<br />
Minnena vaknar till liv. Om hur byns ungdomar<br />
brukade samlas vid anslagstavlan om kvällarna.<br />
Där avhandlades viktiga saker. Till exempel vart<br />
man skulle åka och dansa på lördagen. Kalvträsk,<br />
Bastuträsk eller kanske Hällnäs?<br />
– Det var livade resor i någon av byns taxi-<br />
bilar eller i bland båda, minns Jan-Erik Granström.<br />
Ofta hade vi fixat hembränt, men det var<br />
aldrig bråk, bara gott humör. Och det var service<br />
på den tiden. Taxichaufförerna väntade och<br />
körde hem oss också.<br />
Men Åsträsks verkliga centrum var förstås<br />
järnvägsstationen. Den var igång <strong>fram</strong> till juni<br />
1971 då persontrafiken lades ned.<br />
I stationen fanns också posten. Ulla-Britt Holmström<br />
blev den sista postexpiditören i Åsträsk.<br />
– Det fanns ingen brevbäring då, säger hon.<br />
Mats Rudolfsson är idag en av totalt åtta<br />
personer som är bofasta i Åsträsk.<br />
Alla hämtade själva sin post. Det gjorde att det<br />
ständigt var liv och rörelse på stationen och fullt<br />
med folk – som också hade tid att växla några<br />
ord med varandra.<br />
– Det var inte bara jag som sörjde över att<br />
järnvägsstationen och posten lades ned. De<br />
tidigare kontaktytorna mellan människorna försvann.<br />
Att vänta på bussen eller få posten i lådan<br />
via lantbrevbärare är inte detsamma. Jag tror att<br />
det betyder mer än man tror för ett samhälle att<br />
man träffas och känner samhörighet.<br />
– Det sorgliga är att även om Åsträsk är ett ganska<br />
ungt samhälle, så är ju bygden och byn Åsen<br />
urgamla, säger Jan-Erik Granström. Gården jag bor<br />
på har anor ner i 1600-talet. Folk flyttade längre<br />
och längre in i landet och bröt ny mark. Min gård<br />
lär från början ha varit en fäbod för bönderna i<br />
Villvattnet, några mil ner mot kusten. Och så småningom<br />
blev det ett riktigt hemman. Bonden Lars<br />
Ersson, som var född 1675 hade enligt bevarade<br />
dokument inte mindre än 49 kreatur. Med den<br />
tidens mått var det alltså en jättegård som sysselsatte<br />
mängder av människor. Det visar att förutsättningarna<br />
för jordbruk var goda här.<br />
En liten promenad genom samhället bekräftar<br />
känslan av ”före detta”.<br />
– Här låg hockeyrinken, säger Bengt Zingmark,<br />
och pekar på ett björksnår på väg att bli<br />
en riktig skog. Och här låg Thunbergs café.<br />
Börje och Hill Lundström från Stockholm har haft<br />
Börjes föräldrahem som fritidshus i många decennier,<br />
men har nu lämnat huset till försäljning. Här öppnade<br />
Oskar Gabriel Lundström gästgiveri år 1900.<br />
– Hellre än att se<br />
stationen långsamt<br />
gå mot sitt fall vore<br />
det bättre om den<br />
revs, anser Ulla-Britt<br />
Holmström.<br />
Jan-Erik Granströms hemman i Åsen,<br />
någon kilometer utanför samhället,<br />
har anor sedan 1600-talet.<br />
Den arkitektoniskt vackra järnvägsstationen<br />
sänder signaler om förestående förgängelse.<br />
Fönstren är igenspikade, intill befinner sig redan<br />
uthuset i fritt fall. Magasinets lastbrygga är<br />
murken.<br />
– Tänk om någon kunde ta hand om huset,<br />
säger Bengt Holmström. Det är ju jättevackert<br />
och fortfarande i gott skick. Rätt köpare skulle<br />
kunna montera ner och flytta det och få en helt<br />
unik bostad. Men taket är snart slut och om det<br />
ger sig kommer förfallet att gå snabbt.<br />
– Det är ledsamt att se det förfalla, säger<br />
Ulla-Britt. Bäst vore om det försvann. Hellre riva<br />
än att se huset förinta sig självt. Det kommer ju<br />
ändå aldrig att bli något vettigt av det där det<br />
står.<br />
Framtiden?<br />
– Ja, det är väl tveksamt om Åsträsk har någon,<br />
enas man om. Men vi gläds åt att det åtminstone<br />
på sommaren bor folk i husen som håller tunen<br />
öppna. Kanske kommer människor i <strong>fram</strong>tiden<br />
att uppskatta att det finns sådana här små oaser i<br />
skogarna. För även om de brukas intensivt finns<br />
det kvaliteter här i inlandet som saknas i de mer<br />
tättbefolkade delarna av landskapet.<br />
16 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 17
Wikströmmarna i Bastuträsk:<br />
Hem-<br />
vändarna<br />
ger samhället<br />
draghjälp<br />
– Löneläget är lägre, men allt kostar mindre här<br />
så jag tror inte att skillnaden är så stor. Och vad<br />
som definitivt är bättre är livskvaliteten. Det säger<br />
bröderna Adam och Johan Wikström som flyttat<br />
hem till Bastuträsk i Västerbottens inland efter<br />
att i flera år ha bott i Stockholm.<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
Historien om åkerifamiljen Wikström och de<br />
båda brödernas återflytt till hemorten är intressant.<br />
Den visar att det med kreativitet och<br />
förmåga att se möjligheter går att driva på utvecklingen<br />
även i glesbygden.<br />
Adam lämnade Bastuträsk för studier vid Tekniska<br />
Högskolan i Stockholm i början av 1990-talet.<br />
Efter civilingenjörsexamen fortsatte han sin utbildning<br />
och doktorerade till slut inom ämnet hållfasthet.<br />
Det gjorde att han fick ett toppjobb på<br />
utvecklingsavdelningen vid Scania i Södertälje.<br />
– Men i ett stort företag är man bara en<br />
anonym kugge. Hur man än anstränger sig så<br />
syns inte resultatet på samma sätt som i ett<br />
litet företag. Och så finns det många baksidor<br />
med att bo i en storstadsregion, inte minst <strong>när</strong><br />
man har barn. För min fru och mig var det ett lätt<br />
beslut att bryta upp från Stockholm.<br />
För tre år sedan installerade man sig i Bastuträsk<br />
och Adam började jobba i familjeföretaget Wikströms<br />
åkeri. Men där stannade han bara några år<br />
för att 2009 tillsammans med svägerskan Kajsa och<br />
den tidigare produktionschefen köpa konkursboet<br />
efter Topp Chark AB och återstarta det i form av<br />
Bastuträsk Charkuteri AB.<br />
– Det kan synas märkligt att med min utbildning<br />
lämna en bra befattning vid Scanias utvecklingsavdelning<br />
för att först jobba i ett åkeri i Norrlands<br />
inland – och sen bli korvfabrikant, ler han. Men för<br />
mig känns det helt rätt. Och utbildning är aldrig fel.<br />
Som forskare lär man sig att tänka kritiskt och att<br />
noggrant beakta även små detaljer. Det är något man<br />
i hög grad har nytta av också som företagare.<br />
Lillebror Johans historia är liknande. Också han<br />
drog till Stockholm, där han jobbade som verktygsmakare<br />
vid Tekniska Högskolans experimentverkstad.<br />
Efter en sejour i Nora blev till slut även hans<br />
längtan hem så stor att han tillsammans med hustrun<br />
Kajsa valde att flytta tillbaka till Bastuträsk.<br />
Ett viktigt skäl till beslutet var att brödernas pappa,<br />
Jerry Wikström, VD och delägare i åkeriet, börjar<br />
<strong>när</strong>ma sig pensionsåldern. Efter ”inskolning” under<br />
ett par år har Johan, som nu hunnit fylla 28, tagit<br />
över VD-jobbet.<br />
Bastuträsk<br />
Norrlands inland<br />
Bastuträsk ligger vid stambanan i norra Västerbottens inland. Dess<br />
historia är nästan identisk med grannbyn Åsträsks (beskriven på föregående<br />
uppslag). Skillnaden är att Bastuträsk också blev en knutpunkt för järnvägen<br />
genom tvärbanan till Skellefteå, som genererade stora passagerarströmmar<br />
ända tills dess flyget tog över.<br />
Som mest bodde nästan 1 000 personer i Bastuträsk innan tillbakagången<br />
började på 1950-talet. Men här fanns ett stabilare <strong>när</strong>ingsliv som förmådde<br />
stå emot de negativa krafter som tömde Sveriges glesbygder under andra<br />
halvan av 1900-talet. Nedläggningen av Strängbetongs fabrik 1996 skakade<br />
Bastuträsk i sina grundvalar, men idag har man kommit över dessa sviter.<br />
Idag har Bastuträsk knappt 400 invånare – och antalet ökar för varje år. Framtiden ser<br />
ljus ut. Här finns ovanligt många småföretag, varav många är inriktade på det som finns<br />
i sådant överflöd i denna del av Sverige – naturresurser i form av skog, berg och grus.<br />
I dagarna star<strong>tas</strong> bygget av en järnvägsterminal för utlastning av bland annat rundvirke.<br />
– Visst stod jag ut i södra Sverige, säger han.<br />
Men <strong>när</strong> jag vet vilka kvaliteter som finns här, så<br />
var valet egentligen inte så svårt. Det är något helt<br />
annat att leva i ett litet samhälle jämfört med i en<br />
storstad. Här känner man varandra – och tar även<br />
på ett annat sätt ansvar för varandra.<br />
Johans och Adams fruar, Kajsa och Katarzyna<br />
slog sig också samman och startade tjänsteföretaget<br />
Wikk AB inriktat på lokalvård och städning<br />
för både företag och privatpersoner. Verksamhetsområdet<br />
spänner över hela norra Västerbotten<br />
och man har skapat arbetstillfällen motsvarande<br />
fyra heltidstjänster.<br />
Brödernas pappa, Jerry, gläds förstås åt att<br />
successionen i företaget nu är säkrad.<br />
– Som så många andra har också vi haft våra<br />
upp- och nedgångar, berättar han. Vi är ju helt<br />
beroende av hur skogsindustrin mår och det har<br />
gjort att vi periodvis varit väldigt pressade. Och<br />
<strong>när</strong> också det övriga <strong>när</strong>ingslivet här i Bastuträsk<br />
sviktade så blev det förstås extra jobbigt.<br />
Dråpslaget för samhället kom 1996 då ortens<br />
Johan Wikström flyttade hem till<br />
Bastuträsk och har nu tagit över<br />
ledningen för familjeåkeriet.<br />
stora industri, betongfabriken, gick i konkurs<br />
efter flera års problem. Där försvann nästan<br />
hundra jobbtillfällen, vilket är otroligt mycket<br />
i ett samhälle med bara 400 invånare.<br />
– I egenskap av företagare satt jag med i<br />
ett antal projekt och kommittéer med syfte<br />
att försöka locka nya företag till Bastuträsk.<br />
Men vi kom aldrig någon vart, det mesta<br />
rann ut i sanden.<br />
När konkursförvaltaren efter några år tröttnade<br />
och bjöd ut den tidigare betongindustrin<br />
till försäljning såg Wikströmmarna tillsammans<br />
med fyra andra entreprenadföretag en möjlighet.<br />
– Fabriken var jättelik – 14 000 kvadratmeter<br />
– och allt var i bra skick. Vi lade in ett bud som<br />
efter många turer accepterades. Jag tror att vi<br />
var de enda spekulanterna på det stora industrikomplexet.<br />
Vad Jerry och de andra företagarna hade sett,<br />
men som ingen annan såg var att byggnaden<br />
skulle kunna förvandlas till ett industrihotell.<br />
Adam, teknologie doktor i hållfasthet, lämnade<br />
ett toppjobb på Scania för att etablera sig som<br />
korvfabrikant i Bastuträsk.<br />
Palt på löpande band.<br />
Topp Chark tillverkar ett<br />
brett sortiment av alle-<br />
handa charkprodukter.<br />
– Vi var själva intresserade av en del av den stora<br />
montagehallen. Vår tidigare verkstad hade vi vuxit<br />
ur. Men här fanns utrymmen och traverser som<br />
skulle ge oss unika möjligheter att göra service på<br />
våra tunga fordon.<br />
Det visade sig att man hade rätt i sin vision. Alla<br />
utrymmen nyttjas idag av ett tiotal företag. Genom<br />
att installera sjövärme klarar man uppvärmningen<br />
till rimliga kostnader.<br />
Att det åter blev liv och rörelse i den före detta<br />
betongfabrikens lokaler blev en vitamininjektion för<br />
hela Bastuträsk. Det är ett välkänt fenomen att nedlagda<br />
industrikomplex till slut ses som monument<br />
över misslyckande och tillbakaskridande.<br />
Den tidigare negativa befolkningsutvecklingen i<br />
Bastuträsk har nu planat ut. Under de senaste åren<br />
har inflyttningen varit klart större än utflyttningen<br />
och antalet invånare ökar långsamt. I den återstartade<br />
charkuterifabriken sysselsätts 14 personer.<br />
Åkeriet har <strong>22</strong> anställda.<br />
– Det finns gott om barn och vi har en bärkraftig,<br />
nyrenoverad skola där de kan gå till och med klass<br />
5, säger Adam. Det är ju en förutsättning för<br />
att unga familjer ska kunna bo här. Plus att det<br />
också finns livsmedelsbutik, värdshus och mack,<br />
ja all den basservice som krävs för ett fungerande<br />
samhälle.<br />
Inte minst uppskattar man också det fina företagsklimatet.<br />
Bastuträsk ligger i Norsjö kommun<br />
och man gör goda insatser från kommunledningen<br />
för att stötta det lokala <strong>när</strong>ingslivet. Befolkningsutvecklingen<br />
i kommunen är ändå sjunkande<br />
– med Bastuträsk som ett positivt undantag.<br />
Vad beror det på att vissa samhällen klarar sig<br />
bättre än andra, undrar Skog&Virke.<br />
– Det är säkert många faktorer som samverkar,<br />
tror Jerry. Här i Bastuträsk sjönk aldrig utvecklingen<br />
tillbaka så som den gjort på många andra<br />
ställen. Vi lyckades behålla en, så att säga kritisk<br />
massa av kompetenta människor som förmår ta<br />
initiativ och ta sig för saker istället för att bara<br />
vänta på att någon annan ska göra det åt dem.<br />
Det finns gott om småföretag här, entreprenörer<br />
som utvecklat sina företag kring en idé de fött.<br />
– Och utan den charkkompetens som finns här,<br />
hade vi aldrig vågat satsa på charkfabriken, säger<br />
Adam. Jag kunde ju själv ingenting om charkuterier.<br />
Men här fanns folk som jobbat i hela sina liv<br />
med charktillverkning.<br />
Men att hemvändare som varit ute och skaffat<br />
andra erfarenheter kommer tillbaka måste väl<br />
också vara positivt?<br />
Johan och Kajsa Wikström köpte den<br />
lilla, före detta gården i Bastuträsks utkant<br />
till en bråkdel av handpenningen för<br />
en ordi<strong>när</strong> villa i Stockholmsområdet.<br />
Den välhållna anslagstavlans<br />
många skyltar vittnar om ett livligt<br />
<strong>när</strong>ingsliv i Bastuträsk.<br />
Jo, så är det nog. Det är kanske lättare att se<br />
möjligheter <strong>när</strong> man har perspektiv, och det får<br />
man <strong>när</strong> man kommer <strong>bort</strong> ett tag. Annars är det<br />
lätt att fastna i gamla hjulspår, säger Johan.<br />
Wikströms Åkeri AB<br />
Helt specialiserade på virkestransporter.<br />
8 lastbilsekipage<br />
3 lastare<br />
<strong>22</strong> anställda<br />
Kontor, verkstad och spolhall i Bastuträsk.<br />
Tillsammans med AJ Bergströms Åkeri i<br />
Kalvträsk drivs BW Skogsbilarna som ansvarar<br />
för i princip alla <strong>Holmen</strong>s rundvirkestransporter<br />
i norra Västerbotten.<br />
Huvudägare: Jerry och Johan Wikström,<br />
Ulf Larsson och Ronny Vikström.<br />
Bastuträsk Charkuteri AB<br />
Tillverkar ett brett sortiment av charkuteriprodukter<br />
– korv, skinka, palt, pölsa och<br />
mycket annat – under varumärket Topp Chark.<br />
Marknadsförs huvudsakligen i Norr- och<br />
Västerbotten, men finns även i utvalda butiker<br />
i övriga delar av Sverige.<br />
Charktillverkning i Bastuträsk startade <strong>18</strong>95.<br />
Lades ned och återstartades 2009.<br />
Tillverkar cirka 10–15 ton produkter per vecka.<br />
Huvudägare: Adam Wikström, Kajsa Wikström<br />
och Mattias Berg<br />
<strong>18</strong> SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 19
20<br />
Norrlands inland<br />
Timmer-<br />
frontens<br />
hjältar<br />
Vid <strong>18</strong>00-talets mitt svepte timmerfronten<br />
in över norra Sverige.<br />
Den kom västerifrån, från Norge<br />
där det vid den här tiden började<br />
bli brist på åtkomlig skog. Då<br />
hade man på kontinenten och<br />
de brittiska öarna redan för länge<br />
sedan förstört sina egna skogar.<br />
Och med starkt ökande befolkningar<br />
var behovet av virke näst<br />
intill omättligt.<br />
Stora delar av det norrländska inlandets skogar<br />
var då helt oexploaterade. Ingen hade ju tidigare<br />
behövt deras virke. Skogen hade därför nästan<br />
helt saknat värde. Men nu blev det fart på avverkningarna.<br />
Det var träpatronernas tid och tidigare<br />
orörda skogar avverkades i rask takt.<br />
Skogsarbete var ett med dagens mått mätt<br />
omänskligt slit med yxa, stocksåg och barkspade.<br />
Det utfördes vintertid av nybyggarna och deras<br />
ättlingar. Ofta drog man till skogs efter nyår och<br />
kom hem först <strong>när</strong> det började töa i april.<br />
Inte sällan fick man inleda uppdraget med att<br />
först fälla träd och timra sig en enkel bostad. Hur<br />
det sedan var att dag efter dag med sträng kyla,<br />
meterdjup snö och hårt arbete komma ”hem”<br />
till en utkyld koja kan vi knappast föreställa oss.<br />
Ändå var detta vardag för många ända <strong>fram</strong> till<br />
mitten av 1900-talet.<br />
De norrländska skogsarbetarna var timmerfrontens<br />
verkliga hjältar.<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
Kall natt<br />
i timmerkojan<br />
År 1929 ansvarade ett arbetslag från byn Åmliden i Norsjö socken<br />
för en timmerdrivning i Pauliden i Stensele socken. Första måndagen<br />
efter Trettondagshelgen färdades de alla till Pauliden, så även<br />
huggaren Folke Eriksson, endast femton år gammal. Folke blev<br />
nittiotre år gammal och på äldre dar berättade han gärna både<br />
livfullt och minnesgott om den första natten i timmerkojan.<br />
TExT KURT HUGOSSON TECKNING CHRISTER SÖÖDER<br />
Tidigt på morgonen hade Folke åkt skidor<br />
från Åmliden till Kvarnåsen. Det hade<br />
varit rejält kallt med gnistrande skidföre<br />
men han hade ändå varit svettig <strong>när</strong> han kom<br />
<strong>fram</strong>. Där hade det inte varit tid för någon vila.<br />
Kuskarna hade redan en dag tidigare startat sin<br />
tolv mil långa färd. Huggarna skulle åka lastbil<br />
för att hinna göra allting klart i kojan och<br />
i stallet, innan kuskarna kom <strong>fram</strong>.<br />
De hade lastat packning och skidor på<br />
Johan Anderssons lastbilsflak. På detta flak<br />
hade de som inte rymdes i hytten tagit plats<br />
bland ryggsäckar och övrig utrustning.<br />
Johan hade dragit en presenning över dem<br />
alla och så hade den långa bilfärden i mörker<br />
och kyla startat med Pauliden som mål.<br />
Där i mörkret hade de gjort allt för att behålla<br />
värmen. De hade suttit tätt intill varandra,<br />
trampat med fötterna och slagit armarna<br />
i kors över bröstet. Pälsmössan, som varit<br />
genomsvettig efter skidfärden, hade frusit ihop<br />
till ett band runt Folkes panna, ett band som<br />
dragits ihop allt hårdare och som hade gett<br />
honom huvudvärk.<br />
Tursamt nog hade Johan blivit tvungen<br />
att stanna i Lycksele för att fylla på bensin.<br />
De hade gått in på ett kafé för att värma<br />
sig, ett tiotal karlar i vadmalskläder och<br />
med kängskor på fötterna. Ägarinnan hade<br />
frågat vart de var på väg och <strong>när</strong> Sven<br />
hade nämnt Pauliden, hade hon skakat på<br />
huvudet och sagt någonting om ”den där<br />
djupsnölia”.<br />
Den andra delen av resan hade varit lika<br />
kall som den första. Stela och frusna hade de<br />
stigit av i Åskilje och sedan hade de med all<br />
packning på ryggen fortsatt färden på skidor<br />
efter ett enkelt skidspår till timmerkojan tolv<br />
kilometer <strong>bort</strong>, långt uppe i liden. Tidvis hade<br />
de plumsat djupt och de hade blivit tvungna<br />
att byta av varandra med att spåra. Det hade<br />
börjat mörkna innan de nådde kojan. Väl<br />
<strong>fram</strong>me hade de blivit ytterst förvånade över<br />
hur igensnöad kojan var och vilken snömängd<br />
som täckte stallbyggnaden. Det var verkligen<br />
en ”djupsnölia”.<br />
De hade använt hela kvällen till att skotta<br />
upp runt kojan, till att skyffla ut den snö<br />
som hade drivit in genom rökhålet samt till<br />
att elda för att få timmerkojan varm inför<br />
nattens vila, hela tiden i ivrig väntan att kuskarna<br />
skulle komma med sina lass. I dessa<br />
fanns mat för flera veckor. Det var säckar<br />
som innehöll havregryn, rågmjöl, kornmjöl,<br />
bruna bönor och ärtor samt en mängd annat<br />
nödvändigt gott som fläsk, smör, socker<br />
och kaffe. Men förutom detta väntade de<br />
på fårfällarna samt halmen till bolstervaren.<br />
Utan sängutrustning skulle nattvilan<br />
bli både hård och kall.<br />
De hade ofta stannat upp i sina arbeten<br />
för att lyssna efter hästtjukornas klang<br />
men då endast kunnat höra det svaga<br />
bruset från skorstenens rökpelare. När<br />
kvällsdunklet övergick till nattmörker<br />
hade de insett att de nog skulle<br />
tvingas att övernatta utan fällar. I<br />
stallet hade de funnit gammalt fjolårshö, visserligen<br />
bossigt och smått, som de hade tagit in och<br />
brett ut runt eldpallen, för att ha som sänghalm på<br />
det nakna, kalla jordgolvet.<br />
Eldpallen var en mäktig hög konstruktion<br />
mitt på kojgolvet. Den bestod av en 60 cm hög,<br />
fyrkantigt timrad trälåda fylld med jord. På den<br />
kunde man hålla elden vid liv dygnet runt.<br />
Så hade de då bestämt sig för att sluta vänta på<br />
hästfororna och i stället använda natten till<br />
en välbehövlig vila.<br />
De hade sågat upp och kluvit ved, som de hade<br />
burit in och staplat mot söderväggen i den stora<br />
kallfarstun. Kvällen hade varit kall och de hade<br />
förstått att de skulle bli tvungna att elda hela natten<br />
för att hålla storstugan varm och för att kunna sova<br />
någon stund, nu <strong>när</strong> de saknade fårfällarna. Hur<br />
kallt det egentligen var, visste de inte, eftersom de<br />
saknade termometer. En sådan fanns visserligen med<br />
i forlassen någonstans, men vad gjorde den för nytta<br />
där nu, denna kväll? Det var säkert tjugofem grader<br />
kallt där ute i mörkret.<br />
Folke låg på rygg på fjolårshöet. Med blicken<br />
följde han röken som sökte sig in under rökstuten<br />
och upp genom rökhålet i taket. Han hade tagit<br />
av sig kängskorna och i stället tagit på sig ett<br />
par tovade sockar för att, som han trodde, bättre<br />
klara nattkylan.<br />
En väldig hög av glödande kol täckte eldpallen och<br />
i dess mitt brann några stora vedträn med flammande<br />
lågor. Folkes vänstra sida som var vänd mot elden<br />
var varm, ja nästan het och kinden glödde. Kylan<br />
från väggarna och golvet trängde in på hans högra<br />
sida och gjorde den stel och kall.<br />
Ja, hur skulle den här natten bli? Hur mycket<br />
skulle de våga elda? Tänk om gnistor från elden<br />
föll ner från eldpallen och antände höbosset han<br />
låg på! Då skulle det kunna bli hett på alla sidor<br />
av kroppen! Men han kände egentligen ingen oro,<br />
eftersom de hade kommit överens om att vakta<br />
elden under natten, en timme var <strong>fram</strong> till gryningen.<br />
Hans vakttid var mellan ett och två, sedan<br />
skulle han väcka sin storebror Sven. På morgonen<br />
kunde de sova ut, de hade ju bara att vänta på<br />
kuskarna.<br />
Hur många gånger Folke hade varit vaken under<br />
natten förutom eldvaktpasset, kunde han inte påminna<br />
sig. Kylan hade ideligen väckt honom, hur han<br />
än vred och vände på sig. Ibland hade han kurat ihop<br />
sig som en darrande hund för att en stund senare bli<br />
tvungen att åter söka efter ny värme, eftersom kylan<br />
från golvet trängde in genom hans vadmalskläder.<br />
Morgonen kom som en befrielse.<br />
På förmiddagen anlände kuskarna. Bolstervaren<br />
fylldes med halm, fårskinnsfällarna lades på<br />
plats och matlagningen kom igång. Hästarna togs<br />
in i stallet, stöttingar och redskap sågs över och<br />
Arbetslaget uppställda och uppklädda inför hemresan. Berättelsens Folke Eriksson syns knästående på biltaket.<br />
Längst till höger står Reinhold Eriksson med vadmalskavaj, slips, kängskor och med klockkedjan väl synlig.<br />
snart kände sig alla beredda att börja vinterns<br />
skogsavverkning där i Pauliden. Nu fick de också<br />
veta varför forkarlarna hade blivit så försenade.<br />
De berättade att <strong>när</strong> de hade kommit till Björksele,<br />
där de skulle passera Vindelälven, visade<br />
det sig att isen där var för svag för att ta sig över.<br />
De hade blivit tvungna att övernatta trots att de<br />
hade tänkt färdas mycket längre den första dagen.<br />
De hoppades att den stränga kylan skulle få isen<br />
att bli stark nog för överfart med häst och lass<br />
dagen därpå.<br />
Natten hade varit kall i Björksele, minus 33<br />
grader nere vid älven. På morgonen hade de vågat<br />
sig på att ta sig ut på isen. Reinhold hade gått före<br />
med huggaryxan. Där inte yxan gick igenom vid det<br />
första yxhugget, där kunde de köra, hade han menat.<br />
Men där yxan gick igenom, gällde det att söka sig<br />
en annan väg, naturligtvis. Reinhold hade dirigerat<br />
kuskarna med kommandoropen ”kör”, ”håll till<br />
höger” eller ”håll till vänster” och de hade så kommit<br />
över på andra sidan välbehållna.<br />
Under de följande dagarna kom man igång<br />
med skogsavverkningen uppe i Pauliden. Alla<br />
hade sina givna arbetsuppgifter under dagen<br />
men även på morgonen och på kvällarna.<br />
Kylan avtog något. Dagarna rann undan och blev<br />
till veckor. Nätternas vila stördes inte längre av<br />
kyliga väggar. Golvet blev också mindre kallt, sedan<br />
man av bolagsledningen fått möjlighet att lägga in<br />
ett plankgolv på det ofta gyttjiga jordgolvet. Men<br />
minnet av den första fasansfulla natten fanns dock<br />
alltid kvar i Folkes medvetande.<br />
När skogsarbetarna från Åmliden efter avslutat<br />
arbete i Pauliden på hemvägen passerade Lycksele,<br />
gick de in på ett kafé för att dricka kaffe. På den<br />
tiden satte man sig vid kafébordet, varefter servitrisen<br />
kom och frågade vad man ville beställa in för<br />
dryck. Från ett <strong>när</strong>beläget bord med bullar, bakelser<br />
och kakor kunde man välja ut vad man ville ha till<br />
drycken. När man fikat färdigt uppgav man för<br />
servitrisen vad man hade tagit.<br />
Arbetarna beställde in kaffe och försåg sig med<br />
mycket att doppa till. När de fikat klart, kom<br />
servitrisen för att ta betalt. Hon vände sig först<br />
till Andreas, som något överraskad inte kom sig<br />
för att svara med en gång. I denna tystnad utbrast<br />
Reinhold plötsligt:<br />
– I ha da taijje e’ kärrhjul, e’ wannskinn<br />
a na sjöskum!<br />
Servitrisen såg undrande på honom och blev<br />
röd i ansiktet. Hon försvann hastigt ut i köket.<br />
Strax uppenbarade sig en äldre dam, kaféägarinnan,<br />
som härstammade från Norsjö, och hon<br />
ropade:<br />
– Jaha, jag förstod väl, att det var du!<br />
Och om nu du, liksom servitrisen, inte kan<br />
förstå vad Reinhold hade sagt kan du nu få veta<br />
det. Det var ett anisbröd, ett wienerbröd och en<br />
maräng! Ett wannskinn är ett skinn från en<br />
vattensork, och Reinhold tyckte väl att wiener-<br />
brödets skrynkliga yta påminde om ett sådant.<br />
Såväl västerbottningar som deras dialekt kan<br />
många gånger vara nog så kluriga.<br />
Kurt Hugosson är pensionerad lärare från<br />
Norsjö, där han äger en skogsfastighet om<br />
90 hektar. Kurt är mycket intresserad av<br />
nybyggarepoken, av de kärva villkor som<br />
präglade livet i det norrländska inlandet ända<br />
<strong>fram</strong> till mitten av förra seklet. Han har gett<br />
ut tre novellsamlingar, med berättelser från<br />
den tiden. Huvudpersonen i Första natten<br />
i timmerkojan, Folke Eriksson, träffade han<br />
flera gånger.<br />
– Han var en fan<strong>tas</strong>tisk berättare och<br />
hade ett mycket gott minne. Man glömde<br />
helt <strong>bort</strong> tiden <strong>när</strong> man var i hans sällskap.<br />
Var det<br />
bättre<br />
förr?<br />
Har du minnen från förr?<br />
Skog&Virke välkomnar berättelser och bilder<br />
från livet i skogen förr. ”Var det bättre förr”<br />
är en högt uppskattad sida i tidningen.<br />
Publicerade bidrag honoreras.<br />
Sänd ditt bidrag till:<br />
<strong>Holmen</strong> Skog<br />
”Var det bättre förr”<br />
601 88 Norrköping<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 21
Nu är Stefans<br />
nya gamla<br />
hus klart<br />
Nej, för en lekman såg det gamla huset i<br />
Mark i sydvästra Östergötland, inte ut<br />
som ett realistiskt renoveringsobjekt,<br />
fjärran från sådana som Ernst & Co brukar ta<br />
sig an i TV.<br />
Huset var en före detta mangårdsbyggnad som<br />
– förutom åtskilliga generationer grävlingar – stått<br />
obebott sedan tidigt 1940-tal. Förfallet hade gått<br />
långt, golven i bottenvåningen var delvis uppruttna<br />
och ytterdörren hängde på trekvart. Men<br />
timmerstommen var i hyggligt skick vilket gjorde<br />
att Stefan inte tvekade att köpa det – för nedmontering<br />
och <strong>bort</strong>forsling. Med ett 25-tal liknande<br />
husprojekt på sin meritlista har han ögon och<br />
näsa för vad som är möjligt och inte möjligt.<br />
Det gamla huset har fått<br />
en liknande placering<br />
som i sitt tidigare liv.<br />
Stefan och Ulrika har<br />
fått ett unikt boende –<br />
gammaldags charm,<br />
men fullt modernt.<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
Kommer ni ihåg Stefan Fälth som vi skrev om för två år sedan.<br />
Hur han just höll på att plocka ner ett 1700-talshus för att flytta det<br />
och sätta upp det igen. Nu står det på plats. Samma gamla hus, men<br />
med alla bekvämligheter – och hela sin ålderdomliga charm bevarad.<br />
– Jag föll för husets ålderdomliga utseende,<br />
säger han. Och även om det säkert använts som<br />
bostadshus tror jag att det från början kan ha<br />
varit ett gästgiveri. Rumsindelningen liknar inte<br />
den vanliga i hus från den här tiden. Här fanns<br />
ett antal smårum som bättre stämmer med hur<br />
gästgiverier såg ut då. Några av de experter jag<br />
pratat med tror att huset mycket väl kan vara<br />
ytterligare något århundrade äldre.<br />
Det var också väldigt lågt i tak, som det var i<br />
de flesta lantliga hus ända <strong>fram</strong> till andra halvan<br />
av <strong>18</strong>00-talet. Stefan, som är 195 centimeter lång,<br />
fick gå med böjt huvud på bottenvåningen.<br />
– Att plocka ner ett timmerhus och sätta upp<br />
det igen, är egentligen mest en fråga om nog-<br />
grannhet och hårt arbete, säger Stefan. Förr i tiden<br />
var det vanligt att man återanvände byggnadstimmer<br />
både två och tre gånger. Att plocka ner det här<br />
huset tog någon vecka, plus uppstädning, men att<br />
sätta upp det tog naturligtvis längre tid.<br />
För att öka takhöjden lade han också till ett par<br />
”stockvarv” i bottendelen.<br />
– Eftersom ju huset skulle panelas så går det bra<br />
att ”fuska” och istället använda några lager grova<br />
plankor, säger han.<br />
Huset stod tidigare i ett skogsbryn och det har<br />
fått en liknande placering på sin nya plats. Ingen<br />
kan tro annat än att det vackra och ålderdomliga<br />
huset har stått där i flera hundra år.<br />
– Man var noga med var man uppförde sina<br />
hus förr i tiden, säger Stefan. Man lade dem alltid<br />
så högt som möjligt och på väldränerade marker<br />
för att undvika problem med fukt. Ofta fick man<br />
på köpet en vacker utsikt över landskapet, vilket<br />
dåtidens människor kanske inte alltid hade tid att<br />
uppskatta, men som vi idag gläds åt desto mera.<br />
Precis så är det på husets nya plats, där det<br />
blickar ut över ett vackert odlingslandskap någon<br />
mil väster om Boxholm.<br />
Stefan och sambon Ulrika har nu fått ett unikt<br />
boende. En fullt modern bostad med exklusivt<br />
badrum och funktionellt kök – men hela den<br />
gamla charmen bevarad. Golven består av kil-<br />
sågade plankor, en del nästan halvmetern breda,<br />
som nåtats samman. Eftersom de ursprungliga<br />
golven i bottenvåningen var illa åtgångna har<br />
Stefan fått tulla i sina egna ”byggnadsvårdsför-<br />
råd”. Han har nämligen samlat på sig ett ansenligt<br />
sådant under åren som husrenoverare.<br />
På övervåningen är däremot golvplankorna de<br />
ursprungliga, liksom också de ovanliga taken i<br />
obehandlat trä. För att understryka den ålderdomliga<br />
karaktären har man också behållit de<br />
ursprungliga låga dörrarna med sina höga trösklar.<br />
– Man vänjer sig snabbt att böja på huvudet<br />
<strong>när</strong> man går igenom ett dörrhål, så det är inga<br />
De kilsågade golvplankorna på över-<br />
våningen är original. Många har en<br />
bredd av över 40 centimeter.<br />
problem, säger<br />
Stefan. Istället<br />
för den tidigare<br />
gigantiska murstocken<br />
har han<br />
låtit mura upp<br />
rörspisar i bottenvåningens<br />
sal och i den före<br />
detta salen en trappa upp som<br />
nu blivit sovrum. Modellerna<br />
är skickligt utförda kopior av<br />
tidstypiska spisar och utgör<br />
tillsammans med den stora<br />
kökspannan husets huvudsakliga<br />
uppvärmningskällor.<br />
I sovrummet har man<br />
också bevarat en del av de<br />
ursprungliga, på-plats-målade<br />
tapeterna och planerar också<br />
att återskapa den likaledes<br />
handmålade långväggen med blindfönster.<br />
Utvändigt har huset nästan fått ett ännu ålderdomligare<br />
utseende än tidigare. Panelen har han<br />
sågat av grovt timmer från den egna skogen – en<br />
del panelbräder är 40 centimeter breda. Inte heller<br />
godkände han brädgårdarnas springläkter utan<br />
valde att såga till betydligt bredare läkt som var<br />
och en fasades för hand med elhyvel. Hela panelen<br />
andas därmed både ålder och patina. Slutligen<br />
valde han att måla med Falu ljus rödfärg, som är<br />
På ett så ”gammalt” hus duger det inte med<br />
moderna stuprör. Dessa är tillverkade av<br />
en lokal plåtslagare med den förr gängse<br />
modellen som förlaga.<br />
originalnyansen och ger ett<br />
”gladare” intryck än den idag<br />
vanliga.<br />
– Jag valde också att istället<br />
för hängrännor förse huset<br />
med så kallade fotrännor, det<br />
vill säga en stående plåtfals<br />
längst ner på taket, som<br />
fångar upp vattnet. Det är inte<br />
”ortodoxt” till detta hus, men<br />
ser trevligt ut. Originaltaket<br />
bestod sannolikt av halm.<br />
Stefan och Ulrika är dock<br />
långt ifrån klara med sitt hus.<br />
Ännu återstår många detaljer<br />
inomhus – och gårdsplanen är<br />
ännu bara grovplanerad.<br />
Samtidigt med detta projekt<br />
har han också byggt garage<br />
och verkstad för sina veteranbilar och traktorer.<br />
Dessutom har en ny ladugård byggts där hans fyra<br />
kor och tjuren Axel så småningom ska flytta in.<br />
Som om inte detta är nog driver han ett företag<br />
i husrenoveringsbranschen med jobb upp ”över<br />
öronen”.<br />
Hur han hinner? Och orkar?<br />
– Ja, det blir inga sena kvällar i TV-soffan.<br />
Men det är väl så att jag trivs med att jobba<br />
och då rullar det på.<br />
<strong>22</strong> SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 23
Skogsfolk i österled<br />
I augusti genomfördes ytterligare ett researrangemang för skogsägare<br />
som levererar virke till <strong>Holmen</strong>. Den här gången gick turen till Estland –<br />
<strong>när</strong>a men ändå långt <strong>bort</strong>a.<br />
Estland – En toppenresa, konstaterade Anders Johansson från Ljusfallshammar<br />
i norra Östergötland. Jag hade inte kunnat föreställa mig att<br />
det fanns så mycket att se och ta del av i Estland.<br />
TExT LARS KLINGSTRÖM FOTO CRISTOFER WALLENTIN<br />
HESTLAND<br />
olmens skogliga studieresor har blivit en<br />
uppskattad tradition. Tidigare har länder<br />
som Brasilien, Sydafrika, Rumänien och<br />
Skottland besökts. Inte mindre spännande, men<br />
betydligt <strong>när</strong>mare ligger Estland, som har oerhört<br />
mycket att erbjuda den skogligt intresserade.<br />
I tre omgångar åkte därför ett hundratal svenska<br />
skogsägare till detta, vårt östra broderland, på<br />
sensommaren.<br />
– Rese<strong>när</strong>ernas förväntningar på en trevlig och<br />
givande resa infriades med råge, berättar Cristofer<br />
Wallentin, virkesköpare från Norrköping, som<br />
representerade värdföretaget på en av resorna.<br />
Det veckolånga besöket bjöd på en tur landet<br />
runt som täckte både de forna svensköarna i väst<br />
och landets ostligaste delar. Man fick både ta del av<br />
skogsbruk, skogshistoria och kulturen i landet.<br />
Estland har nästan aldrig varit fritt. Nästa år<br />
kan man fira 20 år av självständighet, lika länge<br />
som den tidigare längsta frihetsperioden som inföll<br />
mellan världskrigen.<br />
– Vi noterade att många ester har svårt att dölja<br />
sin negativa inställning till den stora minoritet av<br />
ryssar som finns i landet, säger Cristofer. Nästan en<br />
fjärdedel av den totala befolkningen på 1,3 miljoner,<br />
kommer från den stora grannen i öster.<br />
Ett stopp gjordes vid den tidigare förbjudna<br />
staden Paldiski, som var en stor flottbas under rysstiden,<br />
innan man tog färjan till den stora ön Ösel.<br />
Där besökte man både en riktig riddarborg och ett<br />
litet familjeägt sågverk.<br />
– De resestopp som hade skoglig anknytning<br />
fick frågorna från våra skogsägare att dugga tätt,<br />
konstaterar Cristofer. Guiden hade fullt sjå att fylla<br />
sitt anteckningsblock med nya glosor.<br />
– Det skogliga erfarenhetsutbytet mellan våra<br />
länder satte igång tankeverksamheten och utan<br />
tvekan hade man från bägge håll mycket att lära av<br />
varandra.<br />
Den avverkningsplats som besöktes visade<br />
tydligt de svårigheter man brot<strong>tas</strong> med i Estland.<br />
De överlag flacka markerna har dålig bärighet och<br />
under en våt sommar som denna blev markskadorna<br />
omfattande. Samtidigt är markerna oerhört<br />
lättföryngrade och of<strong>tas</strong>t klarar man återväxten<br />
med, för lövträden stubbskott och för barrträden<br />
insådd, från omgivande skog.<br />
Frågan om plantering, naturlig föryngring<br />
eller beståndsföryngring aktualiserades än mer<br />
på resans fjärde dag då gruppen i universitetsstaden<br />
Tartu fick en grundlig genomgång vid den estniska<br />
skogshögskolan.<br />
Hälften av Estlands landareal är skogbeklädd.<br />
Detta innebär att det finns cirka 2,3 miljoner hektar<br />
skogsmark i landet. Staten är en stor skogsägare<br />
men det finns också cirka femtiotusen privata<br />
skogsägare. Medelfastighetens storlek är bara tolv<br />
hektar.<br />
Mängden skog i Estland ökar hela tiden, eftersom<br />
man numera bara hugger ungefär hälften av<br />
tillväxten. Också arealen skog har ökat, men på ett<br />
väldigt annorlunda sätt i samband med frigörelsen<br />
1991. För att inte gynna ryssarna undanhöll man<br />
under ockupationen mycket skog i statistiken, skog<br />
som man därefter dragit stor nytta av.<br />
– Det som <strong>fram</strong>förallt var intressant med resan<br />
var att vi fick se så mycket av landsbygden, säger<br />
Anders Johansson. Och vi förundrades över att så<br />
stora arealer jordbruksmark ligger i träda.<br />
Inte minst uppskattade Anders också samvaron<br />
med de övriga rese<strong>när</strong>erna.<br />
– När man reser tillsammans under en hel vecka<br />
och har skog som gemensam nämnare så har<br />
man mycket att prata om. Inte minst också <strong>när</strong> vi<br />
tillsammans sorterade intrycken av det vi tog del av<br />
under dagarna. Så jag anser att <strong>Holmen</strong> utan tvekan<br />
bör fortsätta med den här typen av reseverksamhet.<br />
Varför inte Ryssland nästa gång?<br />
Kräftpannacotta<br />
med Västerbottensgrissini<br />
Har du ett paket kräftor kvar i frysen så har du grunden till en<br />
förrätt som kommer att göra intryck på dina gäster. Förstärkt<br />
med sallad passar den också som en lätt och elegant lunch.<br />
Eller gjord i en större form – på buffébordet.<br />
Jag har genom åren ofta <strong>fram</strong>hållit min förkärlek<br />
för det svenska. Och så presenterar jag en rätt<br />
med detta kluvna, svensk-italienska namn. Men<br />
det är ju numera inte bara den rumsliga världen som<br />
blivit nästintill gränslös. I hög grad gäller det också i<br />
gastronomins värld, där till exempel det tidigare så<br />
trendiga begreppet crossover numera knappt används<br />
alls, eftersom maträtternas nationella särdrag nästan<br />
helt smält samman.<br />
Namnet pannacotta är alltså italienska och betyder<br />
ordagrant kokt grädde. Pannacotta kan man få på nästan<br />
vilken italiensk restaurang som helst. Till 99 procent<br />
handlar det om desserter. Of<strong>tas</strong>t är de smaksatta med<br />
vanilj och socker och serveras med vad säsongen bjuder<br />
av färska bär och frukter. En välgjord pannacotta får<br />
även en enkel måltid att lämna den där perfekta känslan<br />
av välbehag efter sig.<br />
Steget till att förvandla en italiensk dessert till en<br />
svensk förrätt är inte så långt som man först kan tro.<br />
Det är en gastronomisk sanning att skal av kräftor<br />
(och räkor) är en perfekt grund till såväl både såser<br />
och soppor. Här har jag bara gått ett steg till och låtit<br />
de goda smakerna förenas i kyld och stelnad form.<br />
Och att kräftor och Västerbottensost hör ihop vet<br />
vi också. Så istället för naturell serverar vi här osten<br />
i form av spröda brödpinnar – grissini.<br />
Smaklig måltid!<br />
Gör så här:<br />
Kräftpannacotta<br />
1. Sätt ugnen på max övervärme eller grill. Hacka<br />
och skiva lök, paprika, purjolök och fänkål.<br />
2. Skala kräftorna. Lägg stjärtarna åt sidan. Rosta<br />
skalen i en oljad långpanna utan att bränna dem.<br />
Ta sedan ut plåten och blanda i tomatpuré, paprika<br />
och purjolök. Rosta ytterligare några minuter.<br />
3. Smörfräs lök och fänkål i en kastrull utan att det<br />
tar färg. Tillsätt innehållet från långpannan, vin,<br />
grädde, vatten, cognac, dillkronor/frö, lagerblad,<br />
buljongtärning och lite cayennepeppar.<br />
4. Låt koka på svag värme i cirka 10 minuter och<br />
sila sedan i finmaskig sil. Koka vidare till drygt<br />
hälften återstår.<br />
5. Kyl ner. Vänd försiktigt ner den vispade grädden<br />
så att den behåller sin fluffighet.<br />
skog och<br />
mat<br />
24 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 25<br />
Foto: Leif Carlsbecker<br />
Stig Holm<br />
Det här behövs för 6–8 personer:<br />
Kräftpannacotta<br />
1 kg kräftor<br />
2 schalottenlökar<br />
½ röd paprika<br />
¼ purjolök<br />
¼ fänkål<br />
1 msk tomatpuré<br />
2–3 färska dillkronor eller 1 msk<br />
dillfrö<br />
1 lagerblad<br />
1 dl vitt vin<br />
1 dl vatten<br />
½ fiskbuljongtärning<br />
3 dl vispgrädde<br />
2 dl vispad grädde<br />
2 msk osaltat smör (helst)<br />
2 msk matolja<br />
(1 msk cognac)<br />
Cayennepeppar<br />
2 gelatinblad<br />
1 mogen mango<br />
VäSterbottenSgriSSini<br />
1 smördegsplatta (fryst)<br />
4 msk riven Västerbottensost<br />
Kummin<br />
1 äggula<br />
6. Blötlägg gelatinbladen i lite kallt<br />
vatten så att de mjuknar. Krama ur<br />
det mesta vattnet och värm försiktigt<br />
så att de smälter. Tillsätt gelatinet<br />
i en tunn stråle till panacot<strong>tas</strong>meten<br />
under försiktig omrörning.<br />
7. Hacka hälften av kräftstjärtarna,<br />
blanda i dem. Spara resten till<br />
garnering.<br />
8. Fyll smeten i whisky- eller<br />
cocktailglas, cirka 1 dl i varje.<br />
9. Låt stå kallt i cirka 5 tim eller<br />
över natt. Garnera med resten<br />
av kräftstjärtarna samt mangobitar<br />
och dill. Servera med<br />
ljumma grissini över glasen.<br />
Västerbottensgrissini<br />
1. Pensla smördegsplattan med<br />
äggula. Täck den med riven ost<br />
och strö över lite kumminfrön.<br />
2. Skär plattan i cirka 1 cm breda<br />
remsor. Flytta försiktigt över dem<br />
till bakplåten.<br />
3. Sätt ugnen på 175 grader.<br />
Grädda i cirka 10 minuter.
Naturens<br />
väsen<br />
TExT LARS KLINGSTRÖM FOTO JOEL MILLER<br />
Sadifir<br />
Snengol<br />
Gallius<br />
Kallahaki<br />
Kittal<br />
Fexidor<br />
Om du inte visste det tidigare,<br />
så får du reda på det nu:<br />
Naturen är besjälad och full av<br />
allehanda väsen.<br />
En som upptäckt detta är tidigare<br />
New York-bon Joel Miller<br />
som med sin kamera till och<br />
med lyckats fånga dem på bild.<br />
Joel Milller föll pladask för den svenska<br />
naturen vid ett besök 1965.<br />
– Det var kärlek vid första ögonkastet och<br />
så småningom tog jag steget och flyttade hit,<br />
säger han.<br />
Kontrasten mot den då slitna stadsdelen<br />
Bronx kunde knappast vara större, och här<br />
fann han den frid han aldrig fann i sin hemstad.<br />
Han blev sedan lärare och så småningom<br />
professionell fotograf. Det var <strong>när</strong> han höll på<br />
att dokumentera en <strong>vandrings</strong>led vid Ågelsjön<br />
i Kolmården som han såg att det fanns väsen<br />
lite överallt i naturen. Sedan dess har han ägnat<br />
många dagar i naturen åt att finna fler.<br />
– Skogen har blivit mitt tempel, säger han.<br />
Jag tillbringar en stor del av min fritid där.<br />
För några år sedan hade han träffat så<br />
många väsen att de räckte för att fylla en hel<br />
liten bok. Här på sidan möter du några av dem.<br />
De märkliga namnen, var kommer de ifrån?<br />
– Det är förstås deras egna, säger Joel. De<br />
brukar alltid presentera sig <strong>när</strong> jag ber att få<br />
fotografera dem.<br />
Vill du lära känna fler väsen?<br />
Skog&Virke har tre ex. av boken<br />
Naturens väsen som vi lottar ut<br />
bland läsarna.<br />
Skicka adressuppgifter via e-post till:<br />
lotta.gunnarsson@holmenskog.com<br />
eller via vykort<br />
Skog&Virke<br />
”Naturens väsen”<br />
<strong>Holmen</strong> Skog<br />
601 88 Norrköping<br />
Märk med ”Naturens väsen”<br />
Phoolis<br />
På Säteriets marker invid sjön<br />
Solgaflon, inte långt från Skranta-<br />
målen, där Farbror Henning bodde,<br />
låg ett sommartorp som Patron<br />
hyrde ut till en ung man, anställd<br />
som redaktör vid Tidningen<br />
”Allehanda” i Jönköping.<br />
edaktör’n var bara en ”pajka-våse,”(ett<br />
blåbär) efter Farbror Hennings, Träsme’ns<br />
och Alfred Kindgrens språkbruk, men<br />
dom ansåg, att han trots detta handikapp inte<br />
kunde anses vara ”möa-dryger”(högfärdig.) Där-<br />
för menade de, att det gick att umgås med honom.<br />
De kunde rent av ta honom till sina hjärtan och till<br />
exempel låta honom <strong>när</strong>vara såväl om onsdagarna,<br />
<strong>när</strong> det vankades kaffeknorr i Alfreds snickarbod,<br />
som andra dagar då vädret lämpade sig för<br />
abborrmete vid de hemliga djupgrynnorna på<br />
Patrons vatten i Solgaflon utanför Kullarp.<br />
EN TORSDAGSKVäLL I JULI EFTER EN sådan fisketur<br />
kom Redaktör’n rännande hem till Farbror Henning<br />
i ett delikat ärende. Det hade inträffat ett sjukdomsfall<br />
bland Allehandas medarbetare på kultursidan.<br />
Redaktör’n hade via telefonväxeln i Boarp blivit<br />
beordrad att till lördagsnumret inkomma med<br />
manus till en artikel på ett tema som Allehandas<br />
chefredaktör utvalt som spaltfyllnad, i den händelse<br />
nyhetstorka skulle drabba Sydsvenska Höglandet.<br />
Artikelserien, som redan gått i fyra veckor berättade<br />
om äldre äkta par som levat lyckliga tillsammans<br />
i minst fyrtio år.<br />
Var hittar man i all hast sådana sällsamma<br />
individer?<br />
”Kan inte jag få intervjua Farbror och hans<br />
Hushållerska så slipper jag åka in till stan i sommarvärmen”,<br />
sa Redaktör’n.<br />
”Men vi bägge har ju för Fan i våld, lyckligtvis<br />
aldrig varit gifta”, sa Farbror Henning.<br />
”DET äR VäL SKIT SAMMA”, SA REDAKTÖR’N.<br />
”Farbrors systerson, som bodde här på sommarlovet<br />
har berättat för mig, att han tyckte att Farbror och<br />
Hushållerskan betedde sig så ovanligt. Han sa, att<br />
Farbror sov i kammaren, men hostade i köket om<br />
nätterna” (där Hushållerskan njöt sin nattvila<br />
i utdragssoffan.)<br />
Farbror Henning blev inte alls för<strong>när</strong>mad utan<br />
skrockade välvilligt och då vågade Redaktör’n ta<br />
mod till sig.<br />
”Såna som ni”, sa han”, som levat syndigt tillsammans<br />
i ett halvt århundrade, måste egga fan<strong>tas</strong>in<br />
på Allehandas läsare, som antagligen själva bara får<br />
fantisera om samma sortens äventyr.”<br />
”Kör i vind då”, sa Farbror Henning”, men han<br />
får prata med Hushållerskan. Jag avslöjar ingenting.<br />
Inga detaljer!”<br />
HUSHÅLLERSKAN BLEV SMICKRAD AV utsikten att<br />
bli omskriven i tidningen. Redaktör’n intervjuade<br />
henne i två timmar och en kvart och sedan hade han<br />
mullvadat <strong>fram</strong> det stoff han behövde till sina beordrade<br />
spaltdecimetrar. Han skrev artikeln i rasande<br />
fart. Lånade Träsmen’s moppe och for in till Flahults<br />
järnbanestation med sitt opus igenslickat i ett brunt<br />
konvolut. Han hann lagom till sista tågets avgång<br />
mot Jönköping.<br />
När tåget så småningom tuffade in på Jönköpings<br />
Hamnstation satt Redaktör’n och Farbror Henning<br />
redan i den ljumma sommarkvällen i Farbror<br />
Hennings syrenberså och drack kaffeknorr spetsad<br />
med hemkört och som sväljtillägg i pyttesmå glas,<br />
Kaptenlöjtnant, hälften konjak och resten punsch.<br />
”Dom säger på bygden”, sa Redaktör’n” att ingen<br />
någonsin hört Hushållerskan gräla på Farbror.<br />
Kan det verkligen vara sant, att Farbror och Hus-<br />
Påfågeln<br />
hållerskan bott ihop så länge, men aldrig trätt på<br />
varandra?”<br />
”Inte riktigt sant”, sa Farbror Henning, ”men det<br />
stämmer att Hushållerskan genom alla år bara höjt<br />
rösten mot mig en enda gång. Det var på trettitalet<br />
precis i början, <strong>när</strong> jag återkommit från Staterna.”<br />
REDAKTÖR’N SKAKADE MISSTROGET PÅ huv’et och<br />
Farbror Henning fortsatte högtidligt : ”Därtill finns<br />
det en naturlig förklaring. Talte hon inte om den för<br />
honom?”<br />
”Nä”, sa Redaktör’n, ”dä’ gjorde hon inte.”<br />
”Då ska han få höra nu”, sa Farbror Henning,<br />
och tog sig först en ren outspädd klunk ur konjaksputeljen<br />
innan han satte sig tillrätta i vilstolen.<br />
Det märktes på honom, att detta var för honom en<br />
sann njutning. Han skulle få återge ett opus ur sitt<br />
växlingsrika liv, med en okritiskt beundrande person<br />
som åhörare, en som skulle lyssna med intresse utan<br />
att drista sig till att göra invändningar.<br />
Och här följer Farbror Hennings berättelse:<br />
HEMKOMMEN FRÅN U.S.AMERICA HADE han köpt och<br />
tillträtt Skrantamålen med all lös och fast egendom<br />
och först då till sin fasa upptäckt, att det i avtalet ingick,<br />
att han skulle behålla Hushållerskan i sin tjänst<br />
under minst fem år <strong>fram</strong>över. Det fanns visserligen<br />
inga problem med Hushållerskan rent exteriört sett.<br />
Hon var ett rasande stiligt fruntimmer och Farbror<br />
Henning kände sig belåten med utsikten att inte<br />
behöva jaga fruntimmer för sitt lekamliga välbefinnandes<br />
skull, nu <strong>när</strong> han samtidigt fått så mycket<br />
annat att tänka på. Fast det <strong>fram</strong>gick förvisso också<br />
som en bottensats i glädjebägaren, av både ord och<br />
kroppsspråk att Hushållerskan inte tänkte ställa sina<br />
företräden till förfogande utan motprestationer.<br />
LANTBRUKET PÅ SKRANTAMÅLEN VAR ganska nergånget<br />
vid den tiden, både <strong>när</strong> det gällde åker och<br />
äng, kreatur och annan fänad. Bland annat fanns det<br />
i hönshuset en hel skock halvårsgamla kycklingar<br />
men ingen befälhavare. Ingen Tupp. Det berodde på,<br />
att förre ägaren varit allergisk mot ägg, men förtjust<br />
i kycklinglår och hönssoppa. Däremot fanns det på<br />
gården en påfågel, som Hushållerskan vunnit genom<br />
en pristävling i Jordbrukarnas Föreningsblad. Hushållerskan<br />
betraktade påfågeln som privat egendom<br />
och vårdade honom ömt. Farbror Henning hade inga<br />
kommentarer till den saken, men han införskaffade<br />
tämligen omedelbart en stor, potent brun-svart-gul<br />
tupp till lantbrukets, till sin egen och till de många<br />
unga hönornas båtnad och förnöjelse.<br />
PÅFÅGELN OCH TUPPEN DROG INTE JäMT. Påfågeln<br />
hävdade hönsgården som sitt revir fastän han inte<br />
bodde där. Inte heller kunde han vara till stor nytta<br />
TExT JAN-ERIC KARLSTRÖM<br />
Farbror Henning klev ut på förstubron<br />
med hanarna på Husqvarnan spända och<br />
satte från höften en frisk Gyttorp i påfågel-<br />
skrovet, så att fjädrarna rök.<br />
TECKNINGAR CHRISTER SÖÖDER<br />
för de kärlekskranka unghönsen och kunde därför<br />
lika gärna ha låtit tuppen sköta sitt och lämnat<br />
honom ifred så att han fått göra sig förtjänt av de<br />
havrekorn han pickade i sig.<br />
Påfågeln angrep tuppen. Farbror Henning skiljde<br />
de stridande åt, men sa samtidigt till Hushållerskan<br />
att hon nu meddelades en första varning. Eftersom<br />
hon ”vårade sig om”(försvarade) påfågeln skulle<br />
hon i fortsättningen endera hålla påfågeln inlåst eller<br />
förklara för honom att han måste leva i fredlig samexistens<br />
med tuppen, vilket var lättare sagt än gjort.<br />
Påfågeln lyckades omgående smita ut på lagårdsbacken<br />
igen och gick genast till ny attack mot tuppen<br />
varvid Farbror Henning meddelade Hushållerskan<br />
ännu en varning. Samtidigt förklarade han att detta<br />
var för andra gången och att några fler muntliga<br />
tillsägelser skulle det inte bli.<br />
HUSHÅLLERSKAN INSÅG GENAST VäxLINGARNA i<br />
scenariot. Nu gällde det andra saker än tuppar. Nu<br />
gällde det maktkampen om den <strong>fram</strong>tida rangordningen<br />
i hushållet på Skrantamålen. Hushållerskan<br />
som inte ville visa sig lättskrämd passade därför på<br />
en halvtimme senare, <strong>när</strong> Farbror Henning vände<br />
ryggen till, att ånyo släppa ut påfågeln på slagfältet.<br />
Han gick omedelbart till attack mot tuppen.<br />
”Jaha” sa Farbror Henning. Det här var alltså<br />
tredje och sista gången. Han gick in i kammar’n<br />
hakade ner hagelbössan från kroken ovanför soffan.<br />
Klev ut på förstubron med hanarna på Husqvarnan<br />
spända och satte från höften en frisk Gyttorp i påfågelskrovet,<br />
så att fjädrarna rök som den gången <strong>när</strong><br />
Birger Jarls drottning Ylva skakade sina bolstrar från<br />
den översta gluggen på kyrktornet i Bjälbo socken.<br />
Detta hade Hushållerskan förvisso icke räknat<br />
med. Hon tappade besinningen och gav Farbror<br />
Henning en verbal överhalning, som försatte honom<br />
i ett tillstånd mittemellan häpen beundran och<br />
förskräckelse.<br />
MEN FARBROR HENNING BEHÖLL LUGNET.<br />
När Hushållerskans stämma äntligen ”fadade ut”<br />
ett ögonblick, måhända bara för att dra andan eller<br />
kanske för att betrakta resultatet av bombardemanget,<br />
bröt Farbror Henning bössan, kastade den<br />
avbrända hagelpatronen i syrenbuskarna och stoppade<br />
in nya varghagel i patronläget. Därefter sa han<br />
lugnt och med klar hänsyftning på den utskällning<br />
han nyss fått utstå.<br />
”Dä ’där var första gången”.<br />
Farbror Hening avslutade sin berättelse.<br />
Han såg den unge Redaktör’n djupt in i ögonen:<br />
”Alltsedan dess” sa han,” har Hushållerskan<br />
aldrig nånsin sagt ett enda elakt ord till mig.”<br />
26 SKOG & VIRKE NR 3 · 2010<br />
SKOG & VIRKE NR 3 · 2010 27<br />
R
Kontrollera att adressen är rätt. Om inte, klipp ut denna del av tidningen inklusive adresslappen<br />
och fyll i talongen här invid med din rätta adress och sänd till: <strong>Holmen</strong> Skog, 60<strong>18</strong>8 Norrköping.<br />
Du kan också meddela ändringar per fax, 011-23 61 70 eller per e-post: info@holmenskog.com<br />
Namn _________________________________________________________________________________<br />
Adress ________________________________________________________________________________<br />
Postnr/ort _____________________________________________________________________________<br />
smått<br />
och kott<br />
Allt mer bioenergi<br />
Bioenergin fortsätter att öka och står nu<br />
för en tredjedel av den svenska energianvändningen.<br />
Detta <strong>fram</strong>går av en prognos<br />
för 2010 som gjorts av Energimyndigheten.<br />
– Ökningen från 2009 bedöms bli 10<br />
terawattimmar, vilket motsvarar elproduktionen<br />
från vår största kärnkraftsreaktor<br />
i Forsmark, säger Gustav Melin, VD i<br />
branschorganisationen Svebio.<br />
Totalt används i år cirka 137 terawatt-<br />
timmar bioenergi i Sverige, vilket motsvarar<br />
32 procent av landets energianvändning.<br />
Den största användningen sker i skogs-<br />
industrin och i fjärrvärmeverk.<br />
Grattis!<br />
Gudrun Wallenborg i Borensberg, Jan Sundström<br />
i Berghamra och Anita Nordström i<br />
Umeå hade turen på sin sida i utlottningen<br />
av boken Äppelkungar, som vi skrev om<br />
i förra numret.<br />
Skog&Virke säger grattis och önskar<br />
trevlig läsning.<br />
Skogskunskaper via datorn<br />
– En toppenutbildning, jag<br />
lärde mig massor som jag<br />
inte kunde förut. Det säger<br />
Anna Karlsson, andraårselev<br />
vid naturbruksgymnasiet i<br />
Burträsk sedan hon ”gått”<br />
Skötselskolan.<br />
Anna var en av dem som<br />
direkt hoppade på utbildningen.<br />
Hennes pappa<br />
har ett skogsentreprenörföretag<br />
och <strong>när</strong> Anna tog del av det erbjudande<br />
han fått av <strong>Holmen</strong> Skog<br />
bad hon om att få genomföra<br />
kursen först.<br />
Anna är helt inriktad på att gå i<br />
pappas fotspår och har satt siktet<br />
på att så småningom kunna starta<br />
ett eget entreprenadföretag.<br />
– Skogen är det bästa jag vet,<br />
säger hon. Och den här utbildningen<br />
var verkligen bra. Jag har<br />
lärt mig massor som jag inte kunde<br />
förut. Det var också värdefullt att<br />
man hela tiden kunde testa sig själv<br />
innan jag gjorde slutprovet.<br />
Godkänd?<br />
– Självklart, skrattar hon. Men<br />
det var kniviga frågor och utan<br />
att plugga ordentligt så hade det<br />
inte gått.<br />
Digitalt utbildningspaket<br />
<strong>Holmen</strong> har tillsammans med<br />
andra företag i branschen<br />
utvecklat det digitala utbildningspaketet<br />
Skötselskolan. I ett<br />
Edvin Nilsson tackar för sig<br />
Ända sedan 1991, alltså nästan lika länge<br />
som Skog&Virke kommit ut, har den legendariske<br />
fjällprofilen, författaren, filmaren<br />
och fotografen Edvin Nilsson, medverkat<br />
med en krönika i varje nummer.<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
Initierat har han berättat om den natur som han<br />
känner som sin egen ficka – det väldiga världsarvet<br />
Laponia. Frikostigt har han delat med sig av sina<br />
kunskaper om de vilda djuren och de villkor som<br />
präglar livet i denna, Västeuropas sista vildmark.<br />
Det var i TVs barndom som Edvin Nilsson blev<br />
en rikskändis. Tillsammans med fotografen Per-Åke<br />
Blidegård producerade han en mängd filmer om<br />
TExT & FOTO LARS KLINGSTRÖM<br />
nationalparken Sarek, där han var<br />
uppsyningsman. Han skrev också<br />
en rad ”bestsellers” i samma ämne,<br />
illustrerade med egna bilder.<br />
Anna Karlsson siktar på en <strong>fram</strong>tid som skogsentreprenör.<br />
första steg, erbjuds det till alla<br />
anställda och entreprenörer som<br />
utför skogsvårdsarbete i <strong>Holmen</strong>s<br />
regi. Utbildningen är ett led i det<br />
fortlöpande arbetet med kompetensutveckling.<br />
– I nästa steg kommer vi också<br />
att kunna erbjuda privata skogsägare<br />
att delta, berättar Pia Jakobsson<br />
på <strong>Holmen</strong> Skogs informationsavdelning,<br />
som varit med om<br />
att utveckla Skötselskolan. Hittills<br />
har vi fått mycket god respons från<br />
dem som gått den.<br />
Tidigt tog han parti för de rovdjur som på den tiden<br />
var på väg att helt utro<strong>tas</strong>. Utan hans insatser hade<br />
det förmodligen idag inte funnits järv i den svenska<br />
fjällvärlden, så liten var då stammen. För två år sedan<br />
hedrades han genom att utnämnas till hedersdoktor<br />
vid Sveriges Lantbruksuniversitet.<br />
– Jag har verkligen uppskattat möjligheten att få<br />
skriva i Skog&Virke, säger han. <strong>Holmen</strong> <strong>fram</strong>står som<br />
ett ”mänskligt” företag. Även om jag inte alltid uppskattar<br />
det sätt som skogsbruk idag bedrivs på, har jag<br />
naturligtvis förståelse för att skogarna måste brukas.<br />
Och utvecklingen har definitivt gått <strong>fram</strong>åt. Naturvård<br />
Utbildningspaketet är helt digitalt<br />
och man läser och genomför<br />
övningarna vid sin dator. Ämnena<br />
spänner över ett brett fält. Från<br />
naturvård och kulturminnesvård till<br />
allt som har med praktiskt skogsvårdsarbete<br />
att göra – plantering,<br />
markberedning och röjning. Kursen<br />
avslu<strong>tas</strong> med ett prov som kräver<br />
90 procent rätta svar för godkänt.<br />
Från och med nästa år är godkänt<br />
resultat på proven ett krav<br />
för att få utföra arbete i <strong>Holmen</strong>s<br />
skogar.<br />
är idag en naturlig del av skogsbruket,<br />
till skillnad från <strong>när</strong> jag<br />
började i Domänverket för mer<br />
än ett halvt sekel sedan.<br />
Edvin har nu passerat de 80 och lämnade för ett<br />
drygt år sedan Jokkmokk, där han bott sedan mycket<br />
länge. Numera återfinns han i Ljusne i Hälsingland,<br />
där man har <strong>när</strong>mre till hustrun Isas barn.<br />
– En bidragande orsak till flytten var också att<br />
slippa den värsta snöskottningen, säger han. Vi hade<br />
en hörntomt i centrala Jokkmokk som var väldigt<br />
jobbig. Men den gångna vintern i Ljusne, var nog en<br />
av de snörikaste jag upplevt, så de förhoppningarna<br />
kom verkligen på skam.