Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Datum: 02 12 31<br />
Hänsynsplan<br />
Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
<strong>Skorped</strong>sområdet<br />
Sammanställd av: Stig Lindblad & Lisbeth Rantaniemi<br />
Reviderad 08 01 01 av: Christer Hållberg
1. Inledning ........................................................................................................................ 3<br />
1.1 BAKGRUND ........................................................................................................................ 3<br />
1.2 SYFTE ................................................................................................................................ 3<br />
1.3 AVGRÄNSNING AV HÄNSYNSPLANEN ................................................................................. 4<br />
1.4. FÖRÄNDRINGAR MOT TIDIGARE HÄNSYNSPLAN ................................................................ 4<br />
2. Allmän beskrivning ....................................................................................................... 5<br />
2.1. NATURGEOGRAFISKA FÖRUTSÄTTNINGAR ........................................................................ 5<br />
2.1.1. Beskrivning av geografi ........................................................................................... 5<br />
2.1.2. Berggrund och jordarter .......................................................................................... 5<br />
2.1.3. Klimat ....................................................................................................................... 6<br />
2.1.4. Markfuktighet och vegetation ................................................................................... 6<br />
2.1.5. Beskrivning av vattenmiljöer .................................................................................... 8<br />
2.2. SKOGSHISTORIA ................................................................................................................ 9<br />
2.3. KULTURMILJÖER............................................................................................................. 10<br />
2.4. DAGENS SKOGSTILLSTÅND ............................................................................................. 15<br />
2.4.1. Åldersklassfördelning ............................................................................................. 15<br />
2.4.2. Lövbestånd ............................................................................................................. 16<br />
2.4.3. Tall- och granbestånd ............................................................................................ 16<br />
2.4.4. Trädslagsblandning ................................................................................................ 18<br />
3. Kartläggning av natur- och kulturvärden ................................................................ 19<br />
3.1. INVENTERINGS- OCH PLANERINGSARBETE ...................................................................... 19<br />
3.1.1. Nyckelbiotopsinventeringen ................................................................................... 19<br />
3.1.2. Naturvärdesbedömning .......................................................................................... 19<br />
3.1.3. Övrigt beslutsunderlag ........................................................................................... 20<br />
3.2. RESULTAT....................................................................................................................... 20<br />
3.2.1. Avsatta arealer ....................................................................................................... 20<br />
3.2.2. Avsatta arealer som ej medräknas i regionens miljömål ....................................... 26<br />
3.2.3. Värdefulla vattendrag och våtmarker .................................................................... 28<br />
3.2.4. Vandringshinder ..................................................................................................... 28<br />
3.2.5. Viktiga områden för renskötseln ............................................................................ 28<br />
4. Bristanalys ................................................................................................................... 29<br />
4.1. ASIO-KLASSNING ........................................................................................................... 29<br />
4.2. REFERENSLANDSKAPET .................................................................................................. 29<br />
4.3. JÄMFÖRELSE MELLAN REFERENSLANDSKAPET OCH DAGENS LANDSKAP ......................... 29<br />
4.4. PRIORITERING AV OBJEKT ............................................................................................... 30<br />
5. Riktlinjer och mål ....................................................................................................... 32<br />
5.1. AVSATTA AREALER......................................................................................................... 32<br />
5.1.1. Mål ......................................................................................................................... 32<br />
5.1.2. Åtgärdsförslag ........................................................................................................ 32<br />
5.2. LÖVSKOGAR ................................................................................................................... 33<br />
5.2.1. Mål ......................................................................................................................... 33<br />
5.2.2. Åtgärdsförslag ........................................................................................................ 33<br />
5.3. BRAND ........................................................................................................................... 33<br />
5.3.1. Mål ......................................................................................................................... 33<br />
5.3.2. Åtgärdsförslag ........................................................................................................ 33<br />
5.4. VÄRDEFULLA VATTENDRAG OCH VÅTMARKER ............................................................... 33<br />
5.4.1. Mål ......................................................................................................................... 33<br />
5.4.2. Åtgärdsförslag ........................................................................................................ 34<br />
1
6. Referenser .................................................................................................................... 35<br />
7. Bilagor .......................................................................................................................... 36<br />
7.1. BESKRIVNING AV ASIO-MODELLEN OCH BRISTANALYSEN ............................................. 36<br />
7.2. PRESENTATION AV KUNNÅDALEN AV SNF ..................................................................... 39<br />
7.3. BOTTENFAUNAN I KUNNÅN ............................................................................................ 42<br />
7.3. KARTOR.......................................................................................................................... 56<br />
7.4. RAPPORTER UR BESTÅNDSREGISTRET (TILLHANDAHÅLLES AV DISTRIKTET) ................... 56<br />
2
1. Inledning<br />
1.1 Bakgrund<br />
Naturligt förekommande växter och djur skall ges möjlighet att långsiktigt kunna fortleva i<br />
skogslandskapet. För att detta skall uppnås krävs att det kontinuerligt och på lång sikt finns<br />
olika biotoper i skogslandskapet. Vissa biotoper, som lövdominerade skogar som uppkommit<br />
efter skogsbränder, kan inte konserveras utan måste nyskapas. Många arter, t ex tjäder, kräver<br />
tillgång till flera olika typer av biotoper.<br />
Hänsynsplanen omfattar dels en kartläggning av befintliga natur- och kulturvärden och dels en<br />
bedömning av vilka miljöer som helt eller delvis saknas i dagens skogslandskap.<br />
Utifrån resultaten utformas långsiktiga mål för att naturvärdena bibehålls eller ökar genom att<br />
bristmiljöer återskapas.<br />
Natur- och kulturhänsyn kan uppdelas i tre olika skalor: detalj-, bestånds- och landskap.<br />
Naturvård på detalj- och beståndsnivån regleras genom bl.a. lagkrav (Skogsvårdslagen) och<br />
genom skogscertifieringen. Skogsbruket på <strong>Holmen</strong>s skogar är sedan december 1998<br />
certifierat enligt den svenska FSC-standarden (Forest Stewardship Council).<br />
På detalj eller beståndsnivå kan man gynna arter som är beroende av vissa miljöer eller<br />
substrat genom att exempelvis spara träd på impediment, lämna naturvärdesträd, tillskapa död<br />
ved eller genom att gynna framtida naturvärdesträd vid röjning eller gallring. Detta finns<br />
närmare beskrivet i <strong>Holmen</strong> Skog Riktlinjer för Uthålligt Skogsbruk.<br />
Naturvårdsplanering på landskapsnivå syftar till att ha en god fördelning i tid och rum av till<br />
exempel nyckelbiotoper, äldre skog, lövdominerad skog och bränd skogsmark.<br />
Denna hänsynsplan beskriver <strong>Holmen</strong> Skogs naturvårdsarbete på landskapsnivå.<br />
Ett av åtagandena i svenska FSC-standarden är att certifierade markägare frivilligt undantar<br />
5% av den produktiva skogsmarken för att bevara eller främja den biologiska mångfalden. Ett<br />
av <strong>Holmen</strong> Skogs prioriterade miljömål är att minst 5 % av den produktiva skogsmarksarealen<br />
inom var och en av <strong>Holmen</strong> Skogs regioner skall undantas från avverkning.<br />
1.2 Syfte<br />
De tre huvudsyftena med <strong>Holmen</strong> Skogs hänsynsplaner är att:<br />
- Ge ett landskapsperspektiv för natur- och kulturmiljövården<br />
- Ge underlag för avverkningsberäkningar<br />
- Fungera som hjälpmedel vid extern information.<br />
3
1.3 Avgränsning av hänsynsplanen<br />
Hänsynsplanen avfattas inom distriktets gränser. Varje distrikt utformar en eller i<br />
undantagsfall flera hänsynsplaner. Hänsynsplanen kan innehålla ett eller flera<br />
hänsynsplanområden. Hänsynsplanområdet avfattas utifrån vad som kan ses som en<br />
sammanhållen enhet med hänsyn till markinnehavets arrondering, naturgeografi, lokalklimat,<br />
vattenavrinningsområde.<br />
Distrikt <strong>Bredbyn</strong> (<strong>Skorped</strong>sdelen) utgörs av totalt ca 35 000 ha produktiv skogsmark.<br />
Huvuddelen av skogsmarken finns inom två avrinningsområden, Nätraån och Kunnån. Dessa<br />
avrinningsområden utgör två olika hänsynsplanområden i den sammanfattande hänsynsplanen<br />
för distrikt <strong>Bredbyn</strong> (<strong>Skorped</strong>sdelen).<br />
Hänsynsplanen är ett resultat av en lärande process. Hänsynsplanen skapas genom att<br />
information om våra skogar insamlas och bearbetas utifrån de kunskaper vi har idag i<br />
skogsekologi samt i skoglig natur- och kulturvård.<br />
Hänsynsplanen är ett levande dokument. Förändrade förhållanden, förbättrade<br />
inventeringsunderlag, nya forskningsrön med mera medför att hänsynsplanen ska uppdateras<br />
kontinuerligt. Denna hänsynsplan gäller som längst t.o.m. utgången av 2012.<br />
När hänsynsplanen uppdateras görs en samlad bedömning och beslut tas om avsättning av nya<br />
områden, som ännu inte är avsatta i hänsynsplanen. Vägledande är beståndens befintliga<br />
naturvärden och att naturvårdsnyttan maximeras hos avsatta bestånd. Vid uppdateringen byts<br />
bestånd ut mot sådana som har högre naturvärden i enlighet med gällande<br />
certifieringsstandard.<br />
Kartmaterial som visar avsatta områden i hänsynsplanen lämnas ut på förfrågan. I första hand<br />
hänvisas till det material som bifogas hänsynsplanen. Ta kontakt med distriktskontoret för mer<br />
detaljerade kartor.<br />
1.4. Förändringar mot tidigare hänsynsplan<br />
Distriktet har sedan denna plan gjordes 2002 fusionerats i två steg. 2003 slogs Ullångers<br />
distrikt ihop med <strong>Bredbyn</strong> och 2006 gick man vidare och slog ihop <strong>Bredbyn</strong> , Strömsund och<br />
delar av Åsele. Det nuvarande stordistriktet sträcker sig från kust till fjäll. Vi har i detta<br />
reviderings arbete på disrtikt <strong>Bredbyn</strong> försökt behålla ursprungsplanerna som gjordes 2002.<br />
Det kändes värdefullt att kunna jämföra bakåt med tidigare planer och på så sätt jobba mer<br />
långsiktigt i dessa områden. Jämförelserna mot stordistriktet kan ibland bli väldigt skeva. På<br />
distrikt <strong>Bredbyn</strong> finns utöver denna ytterligare två hänsynsplaner; Anundsjö och Strömsund.<br />
Inriktningen inför denna revidering av hänsynsplanen har varit att öka kvaliteten i<br />
avsättningarna genom att ta bort bestånd med lägre naturvärdeskvalitet och tillföra<br />
nyupptäckta naturområden med hög kvalitet. Ambitionen har också varit att öka<br />
medelstorleken på avsättningarna för att minska kanteffekter och därmed minska påverkan<br />
från framtida angränsande avverkningar. I denna hänsynsplan har ett stort jobb riktats på att<br />
göra en större avsättning i Kunnådalen. I ett gott samarbete med SNF har det blivit ett<br />
”vildmarksområde” på ca 1050 ha.<br />
4
2. Allmän beskrivning<br />
2.1. Naturgeografiska förutsättningar<br />
Nätraån<br />
2.1.1. Beskrivning av geografi<br />
Nätraåns avrinningsområde ligger i de centrala delarna av Ångermanland ca sex mil väster om<br />
Örnsköldsvik. Hänsynsplanområdet omfattar skogarna Hermansjö, Hällås, Nordhammar,<br />
Rocksjön, Vitberget, Hällsund, Aspeå, Byvattnet, Degersjö, Holm, Högland, Johannesberg,<br />
Jussjön, Lännäs, Mosjö, Oppsjö, Sjöland, <strong>Skorped</strong>, Tväjsjön, Uberg och Uvsjön. Totalt utgörs<br />
området av ca 27 000 ha produktiv skogsmark som ägs av <strong>Holmen</strong> Skog.<br />
Nätraån har sitt källflöde i Hermansjön och rinner därifrån genom ett utpräglat skogslandskap<br />
ner till <strong>Skorped</strong>. Innan Lännäs vidgar sig ån i tre större sjöar, Lill-Aspsjön, Byvattsjön och<br />
Stugusjön. Nätraån har många biflöden, bl a Jussjöån, Önskanån, och Bärmsjöån. I <strong>Skorped</strong><br />
öppnar sig ett odlingslandskap och Nätraån slingrar i ett meandrande lopp nerströms för att<br />
slutligen mynna i Åfjärden, Bjästa. I Uberg har ån skurit sig ner i sedimenten och sevärda<br />
raviner har bildats.<br />
Kunnån<br />
Kunnåns hänsynsplanområde ligger norr om Nätraåns avrinningsområde. Av praktiska skäl<br />
ingår även sjöarna Hermansjön och Lövsjön, som egentligen tillhör den nordligaste delen av<br />
Nätraåns avrinningsområde, i det avgränsade området. Kunnåns hänsynsplanområde omfattar<br />
alltså skogarna Bureåborg, Björnsjö, Hermansjö, Lövsjö och Ottmyran. Totalt omfattar<br />
området ca 8 000 ha produktiv skogsmark som ägs av <strong>Holmen</strong> Skog. Kunnån rinner upp i<br />
området kring Kunntjärn och ut i södra delen av sjön Hällvattnet i närheten av byn Bureåborg.<br />
Nätraån<br />
2.1.2. Berggrund och jordarter<br />
Berggrunden inom <strong>Skorped</strong>sdelens gränser består till större delen av mellan 1800-2000<br />
miljoner år gammalt urberg. Urberget är uppbyggt av sedimentgnejser med gråvackeursprung<br />
och metagråvacka med gångar av granit, pegmatit och aplit. Metagråvackor är<br />
sedimentbergarter som veckats och omvandlats under högt tryck och höga temperaturer och<br />
bildar huvudsakligen magra jordarter.<br />
Huvuddelen av berggrunden inom Nätraåns hänsynsplanområde är täckt av ett lager sandigmoig<br />
morän. Norr och nordost om Gäddvattnet breder ett större område av moig morän ut sig.<br />
Torvmarker förekommer frekvent väster och öster om Bärmsjön. I närheten av Holm och<br />
norrut mot Lesjön löper ett stråk av grusig-sandig morän.<br />
5
Längs Nätraån förekommer det rikligt med isälvsavlagringar samt havs- och sjösediment. En<br />
sammanhängande grusås, <strong>Skorped</strong>åsen, följer Nätraån från Mosjö förbi <strong>Skorped</strong> och upp mot<br />
Önskan. Havs- och sjösediment av grus, sand, finmo och mjäla följer Nätraåns dalgång.<br />
Kunnån<br />
Berggrunden i hänsynsplanområdet utgörs till största delen av starkt omvandlade sedimentära<br />
bergarter, delvis granitblandade. Dessa bildar huvudsakligen magra jordarter.<br />
Större delen av området är täckt av ett moränlager klassat som sandig-moig morän. Norr och<br />
öster om Lövsjön övergår moränen till att bli mer moig. Längs Kunnån och upp mot Stor-<br />
Pullsjön breder ett bälte med blockrik, grusig-sandig morän ut sig. Norr och öster om<br />
Hermansjön är moränen storblockig och av det grövre slaget (grusig-sandig).<br />
I Kunnåns dalgång finns isälvsavlagringar av huvudsakligen grus, vilka bildar tydliga åsar<br />
längs ån. Dessa åsar har troligen avlagrats i samband med att högsta kustlinjen (ca 260 m ö h)<br />
låg i trakten av Bureåborg. Kring Bureåborg breder ett så kallat högsta kustlinjen delta ut sig.<br />
Deltat bildar ett kuperat fält av sand, grus och sten mellan 240 och 275 m ö h. I Bureåborg<br />
finns även vindavlagringar, s k flygsand, som bildar upp till 10 m höga dyner huvudsakligen<br />
bestående av finmo. Torvmarker breder ut sig relativt frekvent inom hela avrinningsområdet.<br />
(Lundqvist 1987)<br />
2.1.3. Klimat<br />
I Ångermanlands inland är klimatet kontinentalt med lägre vintertemperaturer och högre<br />
sommartemperaturer jämfört med kustzonen. Vegetationsperiodens längd är ca 170 dagar,<br />
d v s antal dagar per år när medeltemperaturen uppgår till mer än +3 C. Medeltemperaturen i<br />
juli är +15 C och snötäckets varaktighet omkring 170 dagar. Årsnederbörden uppgår till<br />
mellan 500-650 mm/år. På grund av områdets topografi kan mikroklimatet variera kraftigt<br />
mellan sydligt och nordligt exponerade branter. (Mascher 1990)<br />
2.1.4. Markfuktighet och vegetation<br />
En övervägande del, 86 %, av skogsmarken på distrikt <strong>Bredbyn</strong> är klassad som frisk i<br />
beståndsregistret. Andelen fuktig och blöt skogsmark är 10 % samt andelen torr skogsmark<br />
uppgår till 4 %. Om man jämför fördelningen av markfuktighetsklasser mellan avsatta<br />
naturområden och bestånd framgår det att andelen fuktig och blöt skogsmark är betydligt<br />
högre i avsatta naturområden (16 % jämfört med 10 %, se figur 2.1).<br />
6
Andel av areal<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Fördelning på markfuktighet<br />
Bestånd Naturområden<br />
Figur 2.1. Fördelning av markfuktighetsklasser i avsatta naturområden och i bestånd.<br />
Blöt<br />
Fuktig<br />
Majoriteten (81 %) av skogsmarken på distrikt <strong>Bredbyn</strong> utgörs av olika ristyper, framförallt<br />
blåbär. Om man jämför fördelningen av vegetationstyper mellan avsatta naturområden och<br />
bestånd framgår det att andelen lågört och högört är betydligt högre i avsatta naturområden<br />
(27 % jämfört med 9 %, se figur 2.2).<br />
Frisk<br />
Torr<br />
7
Andel av areal<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Fördelning på vegetationstyper<br />
Bestånd Naturområden<br />
Figur 2.2. Fördelning av vegetationstyper i avsatta naturområden och i bestånd.<br />
Nätraån<br />
2.1.5. Beskrivning av vattenmiljöer<br />
Låg -& högört<br />
Gräs&mark utan fältskikt<br />
Nätraån är en skogså med relativt näringsfattigt vatten som har svag till god buffertförmåga.<br />
Vattensystemet har kalkats regelbundet sedan 1987. Tidigare utnyttjades ån flitigt av det tidiga<br />
skogsbruket för flottning. Det finns gott om spår efter flottningsdammar, rännor, kvarnar och<br />
sågar längs vattendragen i avrinningsområdet.<br />
Fiskfaunan i vattensystemet består bl a av öring, harr, lake, bäcknejonöga, stensimpa, gädda<br />
och abborre. Det förekommer också flodkräfta, ett relikt rödingbestånd och två mindre<br />
bestånd av flodpärlmussla. Nätraån ingår i ett av utterns kärnområden. (Bergengren 1999).<br />
Kunnån<br />
Kunnån har sin början vid Kunntjärn och rinner ut i sydöstra delen av Hällvattnet. Åns<br />
källupprinnelse ligger på randen till Ångermanälven men avvattnas till Moälvens<br />
huvudavrinningsområde. Den rinner i östlig riktning och i botten av Kunnådalen. Kunnåns<br />
längd är ca 10 km, fallhöjden omkring 80 m och avrinningsområdet är ca 27 km 2 .<br />
Ån är bitvis omgrävd i samband med ett vägbygge. Inga kända vandringshinder förekommer<br />
och den har inte kalkats. Årsnederbörden uppgår till 500 - 650 mm/år.<br />
I Kunnån har pH och mätningar av alkalinitet utförts av Naturvårdsenheten i Västernorrland<br />
(Söderberg). Mätningarna av pH visar värden som lägst strax under 6,0 och högst upp mot<br />
Ris<br />
Starr<br />
Lav<br />
8
6,5. Alkaliniteten varierar mellan 0,03 och 0,13. Kunnån är i likhet med Nätraån näringsfattig<br />
och har inte så bra buffertförmåga. Se även bilaga 8.2.<br />
Figur 2.3. Diagram över pH-värdet i Kunnån vid två mättillfällen per år, 1990-1995.<br />
2.2. Skogshistoria<br />
Nätraån<br />
Huvuddelen av distrikt <strong>Bredbyn</strong> (<strong>Skorped</strong>sdelen) egna skogar ligger utmed Nätraån och dess<br />
avrinningsområde. År 1964 förvärvade Mo & Domsjö AB genom köp av Fors AB<br />
skogsmarken längs övre delen av Nätraån. En kort skogshistorik måste därför baseras från den<br />
tid då Fors AB ägde skogarna.<br />
Källor visar att de pionjärer som startade såg- och skogsverksamheten i större skala var<br />
verksamma både i Nätraån och Moälven och detta skedde omkring 1750. Dessa pionjärer är i<br />
viss mån grundarna till Fors AB och Mo & Domsjö AB. Fors AB bildades 1877 och nämnas<br />
kan att bland tillgångarna fanns 27 hemman/nybyggen samt 39 avverkningsrätter.<br />
Följande är saxat ur Fors AB:s jubileumsskrift ”Timmerland”. Under åren 1947- 1951<br />
skogsvårdsåtgärdades 2 224 ha. Skogsförvaltningen beräknar att 9 000 ha kan avverkas och<br />
återbeskogas. Sammanlagda sträckan skogsbilvägar uppgår till 66 km.<br />
Hela Nätraån och dess avrinningsområde har utnyttjats för flottning. Vissa avsnitt har flottats<br />
ända sedan 1700-talet. Flottningsepoken har varit intensiv och mer eller mindre fragmenterade<br />
anordningar finns kvar än idag. Flottningsleden avlystes 1973, men upphörde praktiskt<br />
tidigare.<br />
Kunnån<br />
Följande historiska beskrivningar är hämtade ur Johan Wikströms sammanställning av<br />
”Flottningens historia i Anundsjö” från 1989.<br />
9
Det finns uppgifter från 5 september 1851 som berättar att Bureåborgs och Önskans byamän<br />
samlats för att diskutera en utgrävning av en kanal från Kunnån för att leda vattnet till<br />
Önskansjön. Syftet med den tänkta utgrävningen var att nyttja Kunnåns vatten för översilning<br />
och därmed öka bördigheten på Önskans byamäns ägor. Bureåborgsborna tänkte sig samtidigt<br />
utnyttja den grävda kanalen till att flotta timmer till Önskansjön. Byamännen i de båda byarna<br />
var överens om grävningsarbetet som påbörjades men avbröts av någon anledning som det<br />
inte gått att få klarhet om.<br />
Den 24 september år 1886 skedde en flottledssyn för att bygga upp Kunnån till allmän<br />
flottled. Kunnåns flottled skulle sträcka sig från en punkt tre kilometer från Låsjön via<br />
Kunnån till Hällvattnet. Under flottledssynen diskuterades anläggning av rännor, dammar och<br />
ledbommar i Kunnån. Vidare antecknades att 15 000 timmer skulle avverkas från Björnbäcks<br />
och Hermansjös kronoöverloppsmarker under åren 1887-88 och att flottledsarbetena skulle<br />
genomföras under vintern 1887. I en utredning om virkestillgången i området hade man<br />
beräknat att man från Björnbäcks och Hermansjös kronoöverloppsmarker samt Bureåborgs<br />
och Lövsjös skattehemman, vilka sammanlagt utgjorde 4 000 ha, årligen skulle kunna tillföra<br />
flottleden 7 500 timmer.<br />
Avverkningen av den sparade urskogen fortsatte några årtionden och omkring 1912 var många<br />
män från Västerfannbyn sysselsatta i huggning och körning. Författaren Wikströms far och<br />
morbröder högg under en av dessa vintrar en tall av sådana dimensioner att ”rotstocken<br />
strandade i ån och blev kvar där för alltid”. Omkring 1915 upphörde flottningen i Kunnån.<br />
Sågbäcken<br />
Sågbäcken har troligen fått sitt namn av den såg och kvarn som Bureåborgs byamän sedan år<br />
1778 hade tillstånd till i bäcken en bit ovanför Hällvattnet. Sågen var i drift ända till år 1927.<br />
Mo sågverksägare köpte i början av 1850-talet ett stort skogsområde kring Sågbäcken och år<br />
1853 skedde den första flottledssynen där. Sågbäckens flottled sträckte sig från sjön<br />
Rörvattnet via Båtvattnet och ned till Hällvattnet. År 1915 var det sista flottningsåret i<br />
Sågbäcken.<br />
Pullån<br />
Vid en produktionsundersökning år 1854 angående stockfångsten i området är det antecknat<br />
att virket från Hermansjö lämpligen skulle flottas i Kunnån och i Pullån. Dessa vattendrag var<br />
dock vid denna tid inte flottbara. Det är troligt att flottledsarbetena i Pullån startade under<br />
1860-talet när Mo sågverksägare förvärvade större delen av Bureåborgs hemman. Pullåns<br />
flottled var ca 7 km lång och sträckte sig från Stor-Pullsjön, via Pulltjärn till Pullån, och<br />
slutligen ned till Hällvattnet. Det finns uppgifter om antal stockar per år som flottades under<br />
olika perioder. Exempelvis flottades mellan 1927 och 1933 i genomsnitt 122 000 stockar per<br />
år. År 1944 upphörde flottningen i Pullån.<br />
2.3. Kulturmiljöer<br />
Bosättning på inlandsisens rand<br />
Omkring 7500 år f Kr hade den senaste inlandsisen smält så att det bildats en kustremsa längs<br />
dåtida kust. För ca 9000 år sedan kan man alltså anta att vår kust började befolkas.<br />
10
Karaktäristiskt för vår kust var fjordar som gick upp till två mil in i landet. Nämnas kan<br />
Nätrafjorden i höjd med Sidensjö och Mofjorden intill nuvarande Mellansel.<br />
Fynd och utgrävningar efter Nätraån har kartlagt en koncentration av boplatser i Mjäla-Sel<br />
området, samt från Drömmesjön upp till Hinnsjön och Stor Åbosjön. Boplatserna är från tiden<br />
4200- 3500 (2000) år f Kr. Ute i Stor Åbosjön finns ett block med en hällmålning, den så<br />
kallade ”Älgstenen”. Enligt källor ska den härledas till omkring 2000 år f Kr, alltså 4000 år<br />
gammal. Målningen är 1,2 m lång och föreställer en älg.<br />
Glest med arkeologiska fynd i övre delen av Nätraån<br />
Söker man sig längre uppåt Nätraån och till <strong>Holmen</strong> Skog markerna så glesnar nu kända<br />
historiska fynd markant. En viss kronologi och tidsaxel kan dock utläsas i området Holm,<br />
Byvattnet och Aspeå. Sjöarna Stugusjön, Byvattsjön och Lill Aspsjön bildar en röd tråd i<br />
landskapet och har säkert varit betydelsefulla i historisk tid.<br />
Stenåldersboplats<br />
Söder om Byvattsjön och intill strandlinjen ligger en stenåldersboplats. Troligen är den från<br />
senare delen av stenåldern. I anslutning till boplatsen finns ett fångstgropsystem. Om groparna<br />
härrör från stenåldern får bli ett antagande, men att samband kan finnas går inte utesluta.<br />
Järnframställning i Holm<br />
I Holm har man funnit en blästerugn med slagghög som tyder på lågteknisk järnframställning.<br />
Här har järn troligen framställts ur myrmalm. Möjligen kan något namn antyda var<br />
myrmalmen hämtats. Blästerugnen ligger inte så långt från ovan nämna stenåldersboplats.<br />
Fångstgropar<br />
Fångstgropar är Norrlands vanligaste fornlämning. Enligt senaste inventering finns i<br />
kommunen ca 1800 fångstgropar och därav ca 100 i <strong>Skorped</strong>s socken. Dessa gropar anses ha<br />
varit i bruk från 5000 år f Kr och fram till 1600-1700 talet. 1864 förbjöds fångstgroparna.<br />
Fångstgroparna ses sällan ensamma utan uppträder i system, men de behöver inte vara från<br />
samma tidsperiod. I groparna fångades älg och vildren. Ett ca 500 m långt fångstgropsystem<br />
finns mellan Byvattnet och Aspeå, mera bestämt vid Lappmon. Systemet ligger ca 3 km NV<br />
om tidigare nämnda stenåldersboplats.<br />
Samerna<br />
Någon lämning som bekräftar samisk verksamhet är inte fastslaget genom fynd från Holm-<br />
Aspeåområdet, men redan på mitten av 1500 talet fanns skogssamer i kommunen. Ovan<br />
nämnda Lappmon, efter vägen mellan Byvattnet och Aspeå, kan i ordet antyda på samiskt<br />
samband. Enligt uppgifter fanns i början av 1600-talet omkring 10 Ångermannalappar<br />
registrerade i Umeålappmark.<br />
Troligen har <strong>Holmen</strong> Skogs marker inom distriktet varit betydelsefulla flyttningsvägar. Västra<br />
delen av Hällvattnet antas vara ett mycket gammalt sameviste. Flytten över Hermansjö,<br />
Aspeå, Bärmsjön var en annan betydelsefull flyttväg för samerna som skulle söderut. Namnet<br />
Bärmsjön bär sannolikt ett samiskt namn. Förmodligen har en del nybyggen i denna del av<br />
nuvarande kommun tillkommit och grundats av samer. I detta glest befolkade skogsland fanns<br />
ju gott om plats. Byn Grundtjärn antas vara grundad av samer.<br />
11
Svedjebruk<br />
Odalbygden med sina odalbönder etablerade sig på de bördigaste markerna och hade sina<br />
svedjor nära inlösomarken. I de skogsmarker som låg långt ifrån ansåg odalbonden ingen<br />
kunde bo. Att svedjebruket haft stor betydelse råder ingen tvekan om. Gemene man<br />
förknippar svedjebruk med Finland och finnar Det började för ca 400 år sedan i finska<br />
Savolax (Rautalampi-området) och anledningen var att det omfattande svedjebruket var så<br />
arealkrävande så utrymme inte fanns för alla. De svenska myndigheterna uppmuntrade att<br />
befolka de milsvida skogsområdena och många finnar lockades därför till Sverige. Under<br />
senare delen av 1600-talet anlades på kronoallmänningen kring Hällås ett nybygge av finnar.<br />
Den finska metoden som användes tog för det mesta 4 år innan första skörden kunde bärgas.<br />
Första året höggs eller rotbarkades skogen. Den fick sedan torka i 2 år för att tredje året<br />
brännas vid midsommar. Medan askan var ljum såddes svedjerågen glest och samma sommar<br />
började den spira. Rågen övervintrade och skördades året efter på sensommaren. Skördarna<br />
var goda och kunde ge 25 gånger mer än odalbondens åkrar. Odalböndernas svedjemetoder<br />
liknade finnarnas möjligen med undantag att en del virke tillvaratogs.<br />
Svedjebruket tog stora arealer i bruk och redan 1664 förbjöds svedjandet på allmänningar,<br />
men med klent resultat. Källor gör gällande att uppemot 10 % av den produktiva skogsarealen<br />
har varit svedjat. På 1690-talet var skogen på många håll illa åtgången av svedjandet och i<br />
Holm påstås att, ”skogen allaredan av finnanna med svedjande är uthuggen och förrödder”.<br />
Kolning och tjärdalar<br />
Kolningskonsten kom till Sverige strax för Kristi födelse. Järnframställning krävde kol och<br />
kolet har i minst fem–sextusen år använts vid framställning av järn och andra metaller. Längs<br />
Nätraån har det givetvis också kolats, men säker dokumentation har inte gått att få tag på. Den<br />
järnframställningsugn som påträffats mellan Holm och Byvattnet och omnämnts tidigare har<br />
med stor säkerhet krävt kol vid blästringen. Någon kilometer väster om blästerugnen hittar<br />
man i dag väl synliga kolbottnar. De är troligen av yngre datum men bevisar att kolning har<br />
förekommit i området.<br />
På 1600- och 1700 talen var tjära en viktig exportvara. Tjärframställningen nådde sin kulmen<br />
vid mitten på 1850-talet. Tjäran var i långliga tider det enda impregneringsmedel man kände<br />
till. Ett femtiotal meter från en av kolbottnarna, i sluttningen ner mot vägen mellan Byvattnet<br />
och Aspeå, finns en tjärdal.<br />
12
Odalbygder och nybyggen<br />
Holm är den enda permanenta odalby som i dag är omgärdad av <strong>Holmen</strong> Skog ägd mark.<br />
Holm har sina anor från 1500-talet. En karta från 1697 visar att huvuddelen av åkermarken låg<br />
norr om sjön, men det fanns även odlingar runt sjön. 1559 fanns på Holm två gårdar. På 1500-<br />
och 1600-talen låg stora kronoallmänningar mellan Nätraån och Ångermanälven.<br />
Ett nybygge (Hällås) anlades som tidigare nämnts av svedjefinnar. Jorden var svag men<br />
skogsarealen vidsträckt och svedjebruket därför betydande. Ett handfulltal nybyggen, t ex<br />
Hermansjö och Kroktjärnbotten, etablerades i Nätraåns källflöden och några var bebodda fram<br />
till mitten av 1950-talen. I dag finns bara rester och nostalgi kvar.<br />
Tabell 2.1 Förhållanden vid olika tider beträffande odlingsareal, kreatur och befolkning.<br />
Holm<br />
Avseende 1620-28 1696-1704 Storsk 1700 Lagask 1800 1914-18 1927<br />
Åker (ha) 2.8 2,9 6,7 15,8 35,2 28,3<br />
Ängar - 19,6 36,1 57,3 - 21,8<br />
Kor 6 - 16 - 30 32<br />
Hästar 2 - 4 - 4 6<br />
Får 17 - 16 - 12 -<br />
Befolkning - - 17* 60** 90*** 84****<br />
* 1768 ** 1860 *** 1900 **** 1926<br />
Hällås (del)<br />
Avseende 1620-28 1696-1704 Storsk 1700 Lagask 1800 1914-18 1927<br />
Åker (ha) - 1,4 - 2,5 3,0 3,5<br />
Ängar - 18,7 - 70,6 - 12,0<br />
Kor - - 7 6 4 6<br />
Hästar - - 2 - 1 2<br />
Får - - 10 - 1 2<br />
Befolkning - - 3 23 22 17<br />
13
Sågverks-och flottningsepoken<br />
De flesta byarna hade på 1850-talet en egen såg. Uppemot ett 40 tal sågar kan ha funnits som<br />
mest utmed Nätraån och dess biflöden. 1898 byggdes en ångsåg i Byvattnet som var i drift<br />
fram till 1907. Den lades ner samma år som sulfitfabriken i Köpmanholmen togs i drift. Från<br />
sågen gick en brädväg över skogen till Ångermanälven. Fragment av den finns kvar i form av<br />
kavling vid Kavelbromyran på gränsen mellan Byvattnet och Holms skogar.<br />
Redan på 1700 talet flottade man i Nätraån, men några större mängder var det inte tal om.<br />
Iordningsställande av flottlederna var en nödvändighet och fr.o.m. 1901 kunde man bl a flotta<br />
i Uvån.<br />
Under 1871- 87 flottades i medeltal 130 000 stockar vilket motsvarar 39 000 kbm.pb. Läggs<br />
husbehovsvirke och ved till den volymen så skulle det motsvara 76 000 kbm.ub. vilket<br />
omräknat uppgick till 75 % av tillväxten. Under åren 1888-96 ökade volymen till 72 000 kbm<br />
pb årligen plus husbehovet, men den årliga tillväxten överskreds inte. Men åren 1901- 05<br />
uppgick den flottade volymen till 93 000 kbm.pb. och den årliga tillväxten övarskreds med 10<br />
%. Mellan åren 1920- 28 ha minskat till 85 000 kbm. pb. och överavverkningen ”överskreds<br />
med blott” 5 %.<br />
Sammanfattning<br />
I tidernas begynnelse etablerades en bosättning i strandlinjen av den djupa fjord som idag är<br />
Nätraåns nedre dalgång. I och med landhöjningen kom bosättningen längre från vattnet och<br />
nya bosättningar etablerades nära stranden i takt med landhöjningen. Den forna fjordens<br />
botten är i dag en del av Nätraåns jordbruksmark.<br />
Älgstenen i Åbosjön vittnar om jaktens betydelse. Stenåldersboplatsen söder om Byvattsjön<br />
bevisar att människan även drog österut och längre upp i dalgången. Möjligen var de tre<br />
sjöarna och förbindelsen mellan dem och den milsvida skogen ett gynnsamt område att slå sig<br />
ner och överleva på.<br />
Holm är den östligaste odalbygden efter Nätraån. Under dagens bebyggelse ligger säkert den<br />
äldsta bosättningen. Blicka ut över dagens Holm och ha vetskapen om att vid laga skifte på<br />
1800-talet fanns ca 70 ha åker och äng samt att befolkningen 1900 uppgick till 90 personer,<br />
kan för nutidsmänniskan låta som en saga.<br />
Järnframställningsugnen gav råmaterialet till en lågteknisk järnteknik. Och ur det järn som<br />
blästerugnen gav har redskap smitts och med dessa har man brutit upp mark som gett skördar<br />
och mättat hungriga människor.<br />
Om jaktens stora betydelse berättar de fångstgropsystem som finns. Några kan vara så gamla<br />
som stenåldersboplatsen vid Byvattsjön.<br />
<strong>Holmen</strong>skogarna var viktiga flyttvägar för samerna och ett och annat sameviste. Det var<br />
samerna som gick över Ångermanälven i Junsele som nyttjade <strong>Holmen</strong>s skogar. Deras närvaro<br />
har gett namn som till exempel Bärmsjön.<br />
14
Svedjebrukets omfattning är okänt för många. Källor gör gällande att 10 % av skogsarealen<br />
skulle ha varit svedjat. Finnar etablerade sig och bland annat är Hällås anlagt av finnar. Ett<br />
besök på Hällås för onekligen tankarna till Vilhelm Mobergs böcker.<br />
Flottningen var viktig även för Nätraån och biflödena. I början av 1900-talet var flottlederna<br />
utbyggda. Sågverken flyttades ner mot kusten och avverkningar påbörjades längre in i de<br />
milsvida skogarna. I början av förra seklet oroades man över den överavverkning som skedde.<br />
Resonemanget känns på något sätt igen.<br />
2.4. Dagens skogstillstånd<br />
Aktuella sammanställningar över dagens skogstillstånd kan fås vid förfrågan på<br />
distriktskontoret. Förteckning över dessa sammanställningar finns i rapportbilagan i slutet av<br />
detta dokument. Rapporterna tas fram ur beståndsregistret och används för att visa<br />
dagsaktuella arealer för åldersklasser, avsatta arealer, biotopgrupper, bränningar, lövskogar,<br />
bristanalys i förhållande till referenslandskapet samt en del övriga nulägesuppgifter.<br />
2.4.1. Åldersklassfördelning<br />
Åldersklassfördelningen, exklusive naturområden, visar att <strong>Skorped</strong>sdelen och likaså hela<br />
distrikt <strong>Bredbyn</strong> har en ålderssvacka, d v s det finns en relativt liten andel skog i<br />
åldersklasserna 61-70 år. Ca 16 % av arealen är äldre än 100 år.<br />
ha, planområde<br />
4000<br />
2000<br />
0<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
kal mark<br />
0-10<br />
11-20<br />
21-30<br />
31-40<br />
41-50<br />
51-60<br />
61-70<br />
71-80<br />
81-90<br />
91-100<br />
101-110<br />
111-120<br />
121-130<br />
131-140<br />
141-150<br />
151-160<br />
161-<br />
Figur 2.4. Åldersklassfördelning för distrikt <strong>Bredbyn</strong> och <strong>Skorped</strong>sdelen. Exklusive naturområden.<br />
30000<br />
25000<br />
20000<br />
15000<br />
10000<br />
5000<br />
0<br />
ha, distriktet<br />
15
2.4.2. Lövbestånd<br />
Av den totala arealen frisk och fuktig skogsmark (ca 178460 ha) utgörs 16970 ha (9,5 %) av<br />
lövskog, definierad som bestånd med minst 50 % löv. Majoriteten av lövskogarna på distriktet<br />
återfinns i åldersklasserna 10-40 år. På <strong>Skorped</strong>sdelen ligger den mer mot 20-60 år.<br />
ha, planområde<br />
350<br />
300<br />
250<br />
200<br />
0-10<br />
11-20<br />
21-30<br />
31-40<br />
41-50<br />
51-60<br />
61-70<br />
71-80<br />
81-90<br />
91-100<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
101-110<br />
111-120<br />
121-130<br />
131-140<br />
141-150<br />
151-160<br />
161-<br />
Figur 2.5. Åldersklassfördelning för lövdominerade bestånd, distrikt <strong>Bredbyn</strong> och <strong>Skorped</strong>sdelen.<br />
2.4.3. Tall- och granbestånd<br />
En utsökning på distriktet visar att den sammanlagda arealen talldominerade bestånd är ca<br />
59260 ha (29 %). Inom Nätraåns avrinningsområde är andelen tallskog 32 %, och inom<br />
Kunnåns avrinningsområde 34 %. Huvuddelen av tallbestånden är mellan 10-50 år.<br />
5000<br />
4500<br />
4000<br />
3500<br />
3000<br />
2500<br />
2000<br />
1500<br />
1000<br />
500<br />
0<br />
ha, distriktet<br />
16
ha, planområde<br />
2500<br />
2000<br />
1500<br />
1000<br />
500<br />
0<br />
kal mark<br />
0-10<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
Figur 2.6. Ålderklassfördelning för bestånd med minst 7/10 tall.<br />
11-20<br />
21-30<br />
31-40<br />
41-50<br />
51-60<br />
61-70<br />
71-80<br />
81-90<br />
91-100<br />
101-110<br />
111-120<br />
121-130<br />
131-140<br />
141-150<br />
151-160<br />
161-<br />
10000<br />
Den sammanlagda arealen granbestånd inom distrikt <strong>Bredbyn</strong> är ca 55240 ha(27 %). Inom<br />
både Nätraåns och Kunnåns avrinningsområde är andelen granskog 20 %, Huvuddelen av<br />
granbestånden är mellan 70-120 år.<br />
ha, planområde<br />
1600<br />
1400<br />
1200<br />
1000<br />
800<br />
600<br />
400<br />
200<br />
0<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
Figur 2.7. Ålderklassfördelning för bestånd med minst 7/10 gran.<br />
kal mark<br />
0-10<br />
11-20<br />
21-30<br />
31-40<br />
41-50<br />
51-60<br />
61-70<br />
71-80<br />
81-90<br />
91-100<br />
101-110<br />
111-120<br />
121-130<br />
131-140<br />
141-150<br />
151-160<br />
161-<br />
9000<br />
8000<br />
7000<br />
6000<br />
5000<br />
4000<br />
3000<br />
2000<br />
1000<br />
0<br />
8000<br />
7000<br />
6000<br />
5000<br />
4000<br />
3000<br />
2000<br />
1000<br />
0<br />
ha, distriktet<br />
ha, distriktet<br />
17
2.4.4. Trädslagsblandning<br />
Trädslagsblandningen för distrikt <strong>Bredbyn</strong> är 40 % tall, 47 % gran och 14 % löv. Kunnåns<br />
avrinningsområde har en förhållandevis högre andel tall än Nätraåns avrinningsområde (43 %<br />
jämfört med 37 %). Granandelen är i motsvarande grad högre inom Nätraåns<br />
avrinningsområde, medan lövandelen är lika (ca 14 %).<br />
Arealen bestånd med minst 50 % contorta är ca 1100 ha på <strong>Skorped</strong>sdelen, vilket motsvarar 3<br />
% av områdets totala areal.<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Tall Gran Löv Contorta<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
Figur 2.8. Volymbaserad trädslagsblandning, distrikt <strong>Bredbyn</strong>.<br />
18
3. Kartläggning av natur- och kulturvärden<br />
3.1. Inventerings- och planeringsarbete<br />
3.1.1. Nyckelbiotopsinventeringen<br />
Under perioden 1995-1999 genomfördes en nyindelning av majoriteten av <strong>Holmen</strong>s skogar<br />
och i samband med denna utfördes även nyckelbiotopsinventeringen. På grund av markbyten<br />
med AssiDomän i norra Sverige avslutades nyindelningen först under 2001 på en del av<br />
markerna inom Region Örnsköldsvik.<br />
Nyckelbiotopsinventeringen i samband med nyindelningen gjordes i tre steg. I det första steget<br />
förtolkades flygbilder med avancerade stereoinstrument. Vid förtolkningen avgränsades<br />
bestånd utifrån trädslagsblandning, ålder med mera. Områden som utifrån trädskiktets struktur<br />
och läge i terrängen misstänktes ha höga naturvärden markerades. Biotoper med hög lövandel,<br />
bäckmiljöer, raviner och branter är exempel på områden som markerades vid<br />
flygbildstolkningen.<br />
I det andra steget kontrollerades och justerades förtolkade data i fält och dessutom uppmättes<br />
kompletterande variabler. Eventuella nyckelbiotoper som markerats vid flygbildstolkningen<br />
besöktes i fält av dem som utförde nyindelningen. Dessa bedömde naturvärdet i områdena.<br />
Tydliga biotoper klassades som nyckelbiotoper medan osäkra fall kvarstod som eventuella<br />
nyckelbiotoper. Dessutom tillkom ytterligare områden som fältkontrollanten hittade i detta<br />
steg.<br />
I det tredje och sista steget besökte tjänstemän från distriktet eller anlitad personal samtliga<br />
eventuella nyckelbiotoper och bedömde om de hade tillräckligt höga naturvärden för att<br />
klassas som nyckelbiotop eller objekt med naturvärden.<br />
Metodiken innebär att den utförda inventeringen inte är helt fullständig, då all <strong>Holmen</strong>s mark<br />
inte har fältbesökts. Mindre områden med höga natur- eller kulturvärden kan därför<br />
fortfarande vara oregistrerade. Vid all avverkningsplanering görs en naturvärdesbedömning<br />
för att återfinna dessa områden som då kan undantas och registreras.<br />
3.1.2. Naturvärdesbedömning<br />
<strong>Holmen</strong> tillämpar skogsbiologernas metodik för naturvärdesbedömning vid all<br />
avverkningsplanering. Metodiken har också tillämpats på avsatta naturområden för att<br />
kvalitetssäkra avsättningarna och ge underlag för prioriteringar. I ett första steg naturvärdes<br />
bedömdes 20 % av alla avsättningar på vart och ett av <strong>Holmen</strong>s distrikt. Bestånden slumpades<br />
ut och inventeringen gjordes genom stab skogsvårds försorg. Därefter har distriktet<br />
kompletterat med egna naturvärdesbedömningar och i dagsläget är 50 % av den avsatta<br />
arealen bedömd.<br />
19
3.1.3. Övrigt beslutsunderlag<br />
I och med att Länsstyrelsen 2005 tog bort Kunnådalen från listan på framtida reservat började<br />
en dialog vad gällande frivillig avsättning mellan <strong>Holmen</strong> och SNF. SNF började göra<br />
grundligare inventeringar i området, bl.a. genom Hans Sundström sommaren 2006. Han<br />
jobbade då med hjälp av GPS och markerade arter och värdekärnor på karta. <strong>Holmen</strong> har<br />
använt Skogsbiologernas blankett för naturvärdesbedömning i sitt arbete att lokalisera de<br />
värdefullaste delarna. Med stöd av det materialet har <strong>Holmen</strong> och SNF tillsammans arbetat<br />
fram en större avsättning. En del övrig FSC areal har använts för att binda ihop det hela till ett<br />
stort sammanhängande område.<br />
3.2. Resultat<br />
3.2.1. Avsatta arealer<br />
Region Örnsköldsvik har som mål att avsätta 5 % av den produktiva skogsmarksarealen.<br />
Distrikt <strong>Bredbyn</strong> har i genomsnitt högre naturvärden och målet är därför satt till knappt 7 %.<br />
För att ha en planeringsreserv inför eventuella reservatsförsäljningar utgör i dagsläget<br />
avsättningarna 7,8 % (15900ha). Se tabell 3:1. Andelen är högre (13,2 %) inom Kunnåns<br />
avrinningsområde, jämfört med Nätraån (5,8 %). Merparten (97 %) av den avsatta arealen har<br />
omförts till figurlagda naturområden, resten är klassat som naturarealer vilka ej är figurlagda<br />
på skogskartorna.<br />
Av distriktets totala produktiva areal utgör <strong>Holmen</strong>reservat 0,3 % och nyckelobjekt<br />
(nyckelbiotoper med omgivande skyddszoner) 1,3 % av arealen. Objekt med naturvärden<br />
utgör 4,1 % av total produktiv areal. Den resterande delen av sparad areal består av övriga<br />
FSC-områden, flora- och faunahänsyn.<br />
20
Tabell 3.1. Avsatta arealer som ingår i regionens miljömål<br />
Naturområden<br />
Naturreservat<br />
Kunnån Nätraån Distriktet<br />
Produktiv Antal % av Produktiv Antal % av Produktiv Antal % av<br />
areal, ha prod areal areal, ha prod areal areal, ha prod areal<br />
<strong>Holmen</strong>reservat 591,6 5 0,3<br />
Nyckelobjekt 77,8 16 0,9 688,3 171 2,5 2718,4 446 1,3<br />
Objekt med naturvärden 486,1 113 5,9 741,2 252 2,7 8336,2 1596 4,1<br />
Övrigt FSC-område 519,8 117 6,3 154,1 51 0,6 3895,5 889 1,9<br />
Sålda naturområden<br />
Delsumma 1083,7 246 13,2 1583,6 474 5,8 15541,7 2936 7,6<br />
Naturarealer<br />
Nyckelbiotoper 4,5 5 0,0<br />
Objekt med naturvärden 1,7 2 0,0 68,8 109 0,0<br />
Florahänsyn 0,8 3 0,0 1,3 4 0,0<br />
Faunahänsyn 3,0 7 0,0 3,0 7 0,0<br />
Övrigt FSC-område 280,6 61 0,1<br />
Delsumma 5,5 12 0,0 358,2 186 0,2<br />
Totalt 1083,7 246 13,2 1589,1 486 5,8 15899,9 3122 7,8<br />
21
Åldersklassfördelningen för samtliga naturområden visar att majoriteten (75 %) av sparade<br />
områden är äldre än 80 år. Inom Kunnåns avrinningsområde ligger huvuddelen av sparade<br />
arealer inom åldersintervallet 70-120 år. Inom Nätraåns avrinningsområde är majoriteten av<br />
naturområdena mellan 80-130 år. En mindre andel inom planområdena, ca 10 %, av sparade<br />
arealer är äldre än 130 år.<br />
ha, planområde<br />
500<br />
400<br />
300<br />
200<br />
100<br />
0<br />
kal mark<br />
0-10<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
11-20<br />
21-30<br />
31-40<br />
41-50<br />
51-60<br />
61-70<br />
71-80<br />
81-90<br />
91-100<br />
101-110<br />
111-120<br />
121-130<br />
131-140<br />
141-150<br />
Figur 3.1. Naturområdenas åldersklassfördelning, distrikt <strong>Bredbyn</strong> och (<strong>Skorped</strong>sdelen).<br />
151-160<br />
Huvuddelen, 68 %, av den avsatta arealen återfinns i biotopgruppen barrskogar. Ytterligare 29<br />
% är klassat i biotopgrupperna sumpskogar, topografi och vatten och troligen utgörs en stor<br />
del av denna areal också av barrskog. Endast 4 % av den avsatta arealen återfinns i<br />
biotopgruppen lövskogar.<br />
ha, planområde<br />
1200<br />
1000<br />
800<br />
600<br />
400<br />
200<br />
0<br />
Barrskogar<br />
Lövskogar<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
Figur 3.2. Den avsatta arealens fördelning på de olika biotopgrupperna.<br />
Sumpskogar<br />
Hävd<br />
Brandpåverkat<br />
Topografi<br />
Vatten<br />
0<br />
3500<br />
3000<br />
2500<br />
2000<br />
1500<br />
1000<br />
500<br />
0<br />
12000<br />
10000<br />
8000<br />
6000<br />
4000<br />
2000<br />
ha, distriktet<br />
ha,distriktet<br />
22
Signalarter i avsatta nyckelobjekt och objekt med naturvärden<br />
Bland kärlväxterna är det orkidéerna, korallrot, knärot och spindelblomster som dominerar.<br />
Bollvitmossa har registrerats på mer än hälften av de 19 mosslokalerna. Lunglav intar en klar<br />
särställning bland lavarna. En lokal med långskägg har hittats. Ulltickan är den vanligaste<br />
signalarten bland svamparna. Rosenticka finns på 28 lokaler och rynkskinn samt doftskinn<br />
finns på 32 respektive 6 lokaler. Den på håll väldoftande dofttickan noterades i 12 biotoper.<br />
Antal lokaler<br />
300<br />
250<br />
200<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
Lokaler fördelade på Kärlväxter, mossor, lavar och svampar<br />
180<br />
19<br />
164<br />
246<br />
Kärlväxter Mossor Lavar Svampar<br />
Figur 3.3. Sammanställning av antal lokaler med förekomst av intressanta kärlväxter, mossor, lavar och svampar.<br />
Exempel på avsatta områden med höga naturvärden<br />
Uberg<br />
Skogen Uberg tar vid norr om Nätraån och sträcker sig norrut mot Anundsjö gamla<br />
sockenlina. I öster gränsar skogen mot Kjälloms by i Sidensjö. Uberg skog är på ca 1800<br />
hektar produktiv skogsmark som närmast Nätraån har ett fiskbensmönstrat ravinsystem med<br />
kraftig erodering. Ubergs markerna har generellt en sydlig exponering. Den norra delen har<br />
hällmarksinslag med ofta gammal tall och i svackor högproducerande gran.<br />
23
Den avsatta arealen utgör 240 ha produktiv skogsmark, vilket motsvarar 13,4 % av arealen.<br />
Lång kontinuitet av försiktig avverkning historiskt och svårtillgängligheten kan vara en orsak<br />
till att så höga naturvärden finns på så stor areal som 13,4 %. Biotopgrupperna<br />
urskogsliknande barrnaturskog och barrskog delvis påverkad omfattar tillsammans 153 ha<br />
skog äldre än 100 år. Av denna areal utgörs 57 ha (37 %) av skog som är äldre än 140 år.<br />
I en del av de grovbarkiga gammeltallarna har reliktbocken hittat sitt livsrum. Den här skogen<br />
hyser distriktets enda fynd av långskägg. I biotoper med lång kontinuitet ner mot Nätraån<br />
finns ett flertal rödlistade vedsvampar och i en av biotoperna finns fynd av gräddticka.<br />
Figur 3.4. Biotopgruppernas areella fördelning i Uberg.<br />
Vitberget<br />
I västra delen av Vitbergets skog och på gränsen mot SCA finns en urskogsliknande biotop på<br />
ca 4 ha med imponerande torrakor och flerhundraåriga tallar med skorpbark. Att stå<br />
tillsammans med gamtallarna och torrakorna, som liknar pelare i en katedral, är en mäktig<br />
upplevelse. Man blir gränslöst medveten om sin litenhet och bara det är värt ett besök i denna<br />
nyckelbiotop.<br />
En kvalificerad inventering är befogad och skulle troligen ytterligare höja det redan nu höga<br />
naturvärdet. En intilliggande biotop, som idag inte har urskogskaraktär, och den nu<br />
urskogsliknande biotopen kan kanske vara ett embryo till ett framtida urskogsreservat.<br />
Asplundtjärn<br />
Biotopen är belägen på Byvattnets skog söder om Asplundtjärnen mellan två större<br />
kraftledningar Med runtomkring liggande ungskogar ligger denna nyckelbiotop skyddad av<br />
högre omgivning och är livsrum för många arter.<br />
24
Denna ca 150 åriga granskog med prägel mot urskogsliknande, är troligen det fragment som<br />
återstår av gammal granskog i denna del av Byvattnets skog.<br />
Vedsvampar dominerar bland signalarterna med bl a fynd av lappticka och rosenticka. En liten<br />
skogsbäck rinner genom biotopen ner till Asplundtjärn och bidrar på så sätt till att höja<br />
luftfuktigheten. Framtida hänsyn är viktig på lång sikt. Biotopen utgör i dag en refugie och<br />
angränsande bestånd bildar arternas spridnings- och utbredningspotential.<br />
Intilliggande bestånds skötsel och brukande måste präglas av hänsynsåtgärder som inte<br />
spolierar nyckelbiotopen, denna en av distriktets pärlor.<br />
Kunnådalen<br />
Kunnån slingrar sig nerströms från Kunntjärn till Hällvattnet genom ett kuperat skogklätt<br />
landskap. Längs Kunnån är det endast på ett ställe den äldre skogen öppnar sig i ett yngre<br />
skogsbestånd. Frånvaron av kala ytor är ett av de viktigaste kännetecknen för Kunnådalen och<br />
en av de betydande faktorer som bidrar till naturvärdet i området.<br />
I de västra delarna av Kunnådalen närmast rågången mot SCA växer i huvudsak tallskogar i<br />
åldern 80-100 år. I vissa områden så är spår av tidigare dimensionsavverkningar tydliga i form<br />
av gamla tallstubbar och där finns en relativt liten andel gamla och döda träd. Men i de mer<br />
kuperade och svår tillgängliga områdena så är tallskogen mer skiktad. Brandspår är också<br />
vanliga i området. Arter knutna till tall som observerats i Kunnådalen är tallticka och<br />
fläckporing.<br />
I de östra delarna av dalgången ökar inslaget av gran, men även här är förekomsten av riktigt<br />
gamla träd och död ved måttlig. En stor del av bestånden återfinns i åldersklasserna 80-100 år.<br />
Artinventeringar har visat på förekomst av ullticka, rosenticka, rynkskinn, lappticka,<br />
gränsticka med mera i områden med högre frekvens av lågor. Även den mycket sällsynta<br />
osttickan är funnen i området. Tillgången på olika arter av hänglavar, t ex garnlav, är relativt<br />
stor. Närmast ån är luftfuktigheten hög och miljön för lavar gynnsam. Violettgrå tagellav och<br />
olika arter av knappnålslavar, t ex Chaenotheca subroscida, har observerats.<br />
Lövinslaget är betydande i vissa delar av Kunnådalen och större aspdungar återfinns i både<br />
tall- och grandominerade bestånd. På asparna har förutom stor aspticka även funnits den<br />
sällsynta vita asptickan, likaså har aspgelélavar och småflikig brosklav noterats. Även sälgar<br />
återfinns i området och på dessa kan man hitta lunglav, skrovellav och doftticka.<br />
Områdets höga naturvärde sitter även mycket i storleken. I samarbete med SNF har här en<br />
1050 ha stor avsättnings gjorts. Tack vare storleken på området inhyser dalen även en stor<br />
fauna, såsom kungsörn, järv, lo och björn och ån med öring och utter. Kunnådalen har med<br />
sina naturvärden och storlek en bra möjlighet att bli ett utflyktsmål för såväl ortsbefolkning<br />
som turister. Se bilaga 7.2 från SNF där man beskriver olika besöksmöjligheter i Kunnån.<br />
Stygglandet<br />
Stygglandet ligger i <strong>Skorped</strong>s socken strax väster om Lesjön. Området har troligen fått sitt<br />
namn av terrängens beskaffenhet. Enligt jordartskartan täcks området av storblockig, grusig-<br />
25
sandig morän, vilket orsakar besvärliga drivningsförhållanden. Spår av äldre avverkningar, s k<br />
dimensionshuggningar, finns i hela området.<br />
Stygglandet har inventerats på naturvärden i olika omgångar. Gudrun Norstedt inventerade<br />
området första gången 1993 efter rapporter från jägare som noterat en stor tjädertillgång i<br />
området. Gudrun fann Stygglandet intressant och rapporterade detta till Länsstyrelsen. Under<br />
1996 inventerades området på nytt av Thomas Rydqvist, Länsstyrelsen. Därefter har<br />
Stygglandet inventerats av personal från <strong>Holmen</strong> Skog i samband med nyindelningsprojektet.<br />
De talldominerade bestånden norr och öster om Tretjärnsmyran är relativt likåldriga, ca 90-<br />
100 år, med varierande underväxt av gran. Tillgången på lågor är god och de flesta bär spår av<br />
brand. Landskapet är blockrikt med gott om småvatten och småbäckar. Väster om<br />
Tretjärnsmyran domineras skogen av gran men inslaget av äldre aspar och sälgar är<br />
betydande. Tillgången på torrträd och granlågor är fläckvis stor. Ett stort antal rödlistade arter,<br />
framförallt svampar, har noterats i både gran- och talldominerade partier (se tabell 3.2).<br />
Tabell 3.2 Rödlistade svampar och lavar samt signalarter som observerats i Stygglandet.<br />
Art Hotkategori Art Hotkategori<br />
Svampar Lavar<br />
Kritporing 1 Småflikig brosklav 3<br />
Gräddporing 4 Dvärgbägarlav 4<br />
Fläckporing 4 Skrovellav<br />
Rosenticka 4 Lunglav<br />
Ullticka 4 Skinnlav<br />
Rynkskinn 4<br />
Stor aspticka 4<br />
Kandelabersvamp 4<br />
Doftticka 4<br />
Tallticka<br />
Kötticka<br />
3.2.2. Avsatta arealer som ej medräknas i regionens miljömål<br />
Distrikt <strong>Bredbyn</strong>(<strong>Skorped</strong>sdelen) har avsatt 191,8 ha skogsmark som inte medräknas i<br />
regionens miljömål. I denna areal ingår framförallt naturvårdshänsyn som är lämnat vid<br />
avverkningar och registrerats som § 30-hänsyn i SVEG. Fornminnen, kulturlämningar finns<br />
också med i den arealen, se tabell 3.3.<br />
26
Tabell 3.3 Avsatta arealer som inte ingår i regionens miljömål.<br />
Naturområden<br />
Kunnån Nätraån Distriktet<br />
Produktiv Antal % av Produktiv Antal % av Produktiv Antal % av<br />
areal, ha prod areal areal, ha prod areal areal, ha prod areal<br />
Landskapsvård 178,2 57 0,1<br />
Tekn. ekon. imp. 1878,8 275 0,9<br />
Fornminne 2,6 1 0,0 2,6 1 0,0<br />
Kulturlämning 2,6 2 0,0 17,9 9 0,0<br />
Delsumma 2,6 2 0,0 2,6 1 0,0 2077,5 342 1,0<br />
Naturarealer<br />
Landskapsvård 2,3 3 0,0 0,2 2 0,0 32,1 29 0,0<br />
Tekn. ekon. imp. 12,5 8 0,0<br />
Fornminne 0,5 1 0,0 0,9 2 0,0<br />
Kulturlämning 3,2 3 0,0 3,5 10 0,0 7,1 14 0,0<br />
§ 30 Hänsyn 42,7 28 0,5 134,2 128 0,5 2260,5 1361 1,1<br />
Delsumma 48,2 34 0,6 138,4 141 0,5 2313,1 1414 1,1<br />
Totalt 50,8 36 0,6 141,0 284 0,5 4390,6 1756 2,2<br />
27
3.2.3. Värdefulla vattendrag och våtmarker<br />
Inom <strong>Skorped</strong>s området finns det två sjöar klassade som riksintresse. Oppsjön med sitt utlopp<br />
västerut (Kylsnäsån) och Bärmsjön med utlopp norrut (Bärmsjöån). Till Bärmsjön finns även<br />
tillriningen från Abborrvattnet och Bastutjärn som extra skyddsvärda. God föryngring av öring<br />
är det främsta skälet till skyddet.<br />
3.2.4. Vandringshinder<br />
Inom distriktet finns ett stort antal skogsbilvägar och flera kommer i framtiden att byggas. Vid<br />
överfarter på fiskförande bäckar är det speciellt viktigt att vägtrummor blir riktigt ilagda så att<br />
det inte uppstår ett vandringshinder för bl.a. lekande öring. I ett arbetet med att lokalisera<br />
äldre trummor som brister i detta avseende så tog man hjälp av Ö-viks kommun och Johan<br />
Spens. Han pekade ut de mest värdefulla vattendragen och därefter gjordes inventeringar längs<br />
dessa, totalt 127 st trummor. Inventeringen gjordes 2005 av Anna Bylund. Det resulterade i en<br />
lista på 28 trummor som bedömdes som vandringshinder och har lagts i en prioriterings<br />
ordning för att åtgärdas. Halvtrummor har också börjat användas där det finns behov.<br />
3.2.5. Viktiga områden för renskötseln<br />
Inom området mellan Hermansjön och Hällvattnet har Vilhelmina Södra sameby sitt<br />
vinterbetesland. Frostviken Norra utnyttjar området från Aspeå och väster om<br />
Grundtjärnsvägen.<br />
Samråd med representanter för samebyn sker en gång per år. Under samrådet presenterar<br />
<strong>Holmen</strong> Skog planerade avverkningar, markberedningar, vägbrytningar, gödsling och contorta<br />
användning under kommande period i samrådsområdet. Hittills har diskussionerna skett i<br />
samförstånd. Skogliga åtgärder som kan inverka negativt på rennäringen är framförallt stora<br />
föryngringsytor i områden med hänglavrik skog och markberedning i lavrika områden. Samer<br />
ser ogärna att vi planterar contorta eftersom dessa bestånd ofta är täta, vilket försvårar<br />
framkomligheten i terrängen. Under snörika vintrar eller under andra förhållanden då renarna<br />
kan ha svårt att sparka fram marklavar så vill samerna ha kännedom om branta områden med<br />
hänglavrik skog. Inom <strong>Skorped</strong>området finns branta områden med hänglavrik granskog, bland<br />
annat i Kunnådalen.<br />
28
4. Bristanalys<br />
4.1. ASIO-klassning<br />
Branden var tidigare den störningsfaktor som hade störst areell påverkan på<br />
skogsekosystemen. Utifrån kunskaper om hur ofta ett område brinner, och hur det påverkar<br />
sammansättningen av skogstyper kan man bilda sig en uppfattning om hur landskapet såg ut<br />
innan människans påverkan blev omfattande. Ett sätt är den så kallade ASIO-modellen, där<br />
skogsmark indelas i typer av mark efter hur ofta de brann: Aldrig, Sällan, Ibland eller Ofta.<br />
Mer information om ASIO-modellen och hur den kan användas för att skapa sig en bild av ett<br />
referenslandskap finns som bilaga till hänsynsplanen.<br />
Inom Nätraåns och Kunnåns hänsynsplanområden är i dagsläget fördelningen mellan A-, S-, I-<br />
och O-mark enligt följande:<br />
A-mark (%) S-mark (%) I-mark (%) O-mark (%)<br />
Nätraån: 0,4 25 73,2 1,4<br />
Kunnån: 0,3 26,3 70,1 3,4<br />
4.2. Referenslandskapet<br />
För att kunna fastställa mål för vilka skogstyper som är viktiga att bevara eller återskapa är det<br />
viktigt att ha en referens till hur landskapet såg ut långt tillbaka i tiden.<br />
Genom att dela in bestånden i ASIO-klasser kan man skatta fördelningen av olika skogstyper i<br />
ett tänkt referenslandskap på distriktets två olika hänsynsplanområden (se bilaga 7.1).<br />
4.3. Jämförelse mellan referenslandskapet och dagens landskap<br />
Resultatet visar att i referenslandskapet för Nätraåns hänsynsplanområde utgjordes omkring 9<br />
% av arealen av granskogar med lång kontinuitet, 15 % av lövbrännor och 20 % var en- eller<br />
flerskiktade tallskogar. Resterande del av arealen täcktes av blandskogar med tall, gran och<br />
löv.<br />
Motsvarande andelar för Kunnåns referenslandskap är 9 % granskogar med lång kontinuitet,<br />
15 % lövbrännor, 21 % tallskogar och 55 % blandskogar.<br />
Arealen tallskogar inom Nätraån och Kunnån är idag större än i referenslandskapen.<br />
Majoriteten av dagens tallskogar är dock enskiktade, medan tallskogarna i referenslandskapet<br />
ofta var flerskiktade med överståndare som överlevt flertalet skogbränder.<br />
29
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Tallskogar Blandskogar Lövbrännor Granskogar, lång kont<br />
ref nu ref nu ref nu<br />
Kunnån Nätraån Distrikt <strong>Bredbyn</strong><br />
Figur 4.1. Jämförelse mellan dagens landskap och referenslandskapet.<br />
Brandfrekvensen, d v s hur stor andel av arealen som kan antas ha brunnit årligen, kan för<br />
referenslandskapet uppskattas enligt följande (efter Rülcker & Angelstam, 1994):<br />
A-mark brann i princip aldrig.<br />
S-mark kan antas ha brunnit 1 gång vart 250:e år, d v s brandfrekvensen var:<br />
1/250*100 = 0,4 % per år på S-mark.<br />
I-mark kan antas ha brunnit 1 gång vart 100:e år, d v s brandfrekvensen var:<br />
1/100*100 = 1 % per år på I-mark.<br />
O-mark kan antas ha brunnit 1 gång vart 50:e år, d v s brandfrekvensen var:<br />
1/50*100 = 2 % per år på O-mark.<br />
Den totala brandfrekvensen för referenslandskapet beräknas alltså enligt följande:<br />
0,4*(andelen S-mark) + 1*(andelen I-mark) + 2*(andelen O-mark) = 0,8 % per år för<br />
Nätraåns hänsynsplanområde och 0,9 % per år för Kunnåns hänsynsplanområde.<br />
4.4. Prioritering av objekt<br />
Prioritering av objekt som avsätts i hänsynsplanen har gjorts i följande ordning:<br />
1. Befintliga natur- eller kulturmiljövärden (nyckelbiotoper, reservat, kulturmiljöer mm)<br />
2. Geografisk fördelning inom distriktet<br />
3. Bristanalys i förhållande till referenslandskapet<br />
4. Fördelning mellan distrikt (avstämning mot regionmål)<br />
30
Kärnan i hänsynsplanen är områden med dokumenterat höga naturvärden. Hit räknas<br />
nyckelbiotoper, <strong>Holmen</strong>reservat och naturreservat.<br />
Bristanalysen används för att prioritera bland objekt som avsätts och ingår i 5 % målet på<br />
regionnivå inom <strong>Holmen</strong> Skog. Här tillkommer t.ex. objekt med naturvärden, övrigt FSCområde<br />
och motsvarande. Möjligheten att bilda större sammanhängande områden har beaktats<br />
i valet av bestånd som ej har de högsta naturvärdena.<br />
31
5. Riktlinjer och mål<br />
Distrikt <strong>Bredbyn</strong> har för avsikt att inom <strong>Skorped</strong> delens båda planområdena bibehålla<br />
skogsmarkens naturgivna produktionsförmåga. Inom dessa ramar ska vi ge naturligt<br />
förekommande växter och djur förutsättningar att fortleva långsiktigt i skogslandskapet.<br />
För att skogslandskapets djur och växter ska kunna fortleva i långsiktigt livskraftiga<br />
populationer krävs olika livsmiljöer. Vissa arter är helt beroende av opåverkade habitat medan<br />
andra kräver livsmiljöer som är starkt störda. Jämfört med ett referenslandskap (urskog) så är<br />
dagens skogar inom <strong>Skorped</strong>sdelen förändrade på olika sätt. Mängden död ved i olika<br />
nedbrytningsstadier, nyligen brandpåverkad mark, lövbrännor med gammalt grovt löv och<br />
tillgång på gammal granskog med lång kontinuitet är miljöer som det finns för liten andel av<br />
inom distriktet.<br />
Bristen på element såsom gamla, grova träd och död ved beaktas vid varje avverkningstillfälle<br />
genom sparande av hänsynsytor och naturvärdesträd samt genom tillskapande av högstubbar<br />
och restriktivt tillvaratagande av vindfällen. Inom avsatta naturområden utvecklas också dessa<br />
element. Bristbiotoper, såsom lövbrännor, brandpåverkade miljöer och gamla granskogar<br />
avsätts som naturområden och/eller sköts med inriktning på att utveckla deras<br />
naturvärdeskvalitéer.<br />
5.1. Avsatta arealer<br />
5.1.1. Mål<br />
Målet är att avsätta minst 5 % av produktiv skogsmarksareal på regionnivå. På distrikt<br />
<strong>Bredbyn</strong> har 7,8 % (15900 ha) avsatts. En övervägande andel av den areal som avsatts<br />
domineras idag av granskogar och de växter och djur som är knutna till granskogar. En mindre<br />
andel är tall- och lövdominerad skog och dithörande arter. Målet är att bibehålla och förstärka<br />
naturvärden inom dessa arealer.<br />
5.1.2. Åtgärdsförslag<br />
Artrika granskogar, t ex Asplundtjärn, som har karaktären av brandrefugier lämnas för fri<br />
utveckling på lång sikt. Talldominerade miljöer som nästan saknar spår av mänsklig påverkan,<br />
t ex Vitberget, lämnas också för fri utveckling. Biotoper med spår av tidigare skogsbränder<br />
men avsaknad av stora mängder död ved och gamla träd kan bli föremål för<br />
naturvårdsbränning. Distrikt <strong>Bredbyn</strong> kommer under den närmaste femårsperioden att välja ut<br />
några objekt och genomföra naturvårdsanpassad skötsel, t ex bränning, för att förstärka<br />
befintliga naturvärden.<br />
Nyupptäckta nyckelbiotoper byts in mot bestånd med lägre naturvärden för att successivt<br />
spara bestånd med högst naturvärden.<br />
32
5.2. Lövskogar<br />
5.2.1. Mål<br />
Inom region Örnsköldsvik är målet att minst 5 % av frisk och fuktig skogsmark ska bestå av<br />
lövdominerade bestånd under merparten av omloppstiden. Inom Nätraåns hänsynsplanområde<br />
är andelen lövskog 4 % av total areal frisk och fuktig skogsmark. Motsvarande andel för<br />
Kunnån är 3,5 %. Majoriteten av lövskogarna ligger inom åldersintervallet 20-50 år. Distrikt<br />
<strong>Bredbyn</strong> har som mål att öka arealen lövdominerad skog äldre än 50 år.<br />
5.2.2. Åtgärdsförslag<br />
Arealen äldre lövskog ökas genom att urskilja och nyindela lövdominerade områden i<br />
befintliga bestånd. Dessutom gallras några utvalda bestånd med inriktning på att gynna<br />
lövträd.<br />
5.3. Brand<br />
5.3.1. Mål<br />
I referenslandskapet beräknas det inom distriktet i genomsnitt ha brunnit omkring 315 ha<br />
årligen (knappt 0,9 % av arealen). Ett av <strong>Holmen</strong> Skogs miljömål är att varje region under en<br />
femårsperiod ska försöka bränna minst 5 % av den årliga föryngringsytan på torr och frisk<br />
mark. Distrikt <strong>Bredbyn</strong>s mål är också att bränna 5 % per år (85ha), varav minst en femtedel<br />
som naturvårdsbränning.<br />
5.3.2. Åtgärdsförslag<br />
Lämpliga objekt identifieras och planeras för bränningsanpassad avverkning. Inför<br />
naturvårdsbränning avverkas med fördel en del av virkesvolymen för att underlätta bränning. I<br />
planerad hyggesbränning förstärks naturhänsynen vid avverkningen för att säkerställa<br />
tillräcklig mängd brandskadad och brand dödad ved.<br />
5.4. Värdefulla vattendrag och våtmarker<br />
5.4.1. Mål<br />
Senast 2010 skall en åtgärdsplan ha upprättats för vägtrummor som utgör vandringshinder, så<br />
att fri passage skapas för organismer i vattendrag med särskilda naturvärden. Planen beaktar<br />
både normal restaurering av vägtrummor och behov av särskilda riktade insatser. Möjligheter<br />
till samordning med andra markägare beaktas vid prioriteringen.<br />
Prioriterade vandringshinder enligt inventeringar utförda 2006 och 2007 åtgärdas senast 2012.<br />
33
I <strong>Holmen</strong>s engagemang i Våtmarksfonden ingår att skapa nya våtmarksområden. Varje distrikt<br />
ger förslag på minst en ny lämplig våtmark. På region Ö-vik skapas minst en ny våtmark<br />
under perioden 2008-2011.<br />
5.4.2. Åtgärdsförslag<br />
Kostnader för åtgärdande av vandringshinder bedöms och lämnas in vid sökande av t.ex.<br />
NOKÅS-bidrag. Möjligheten till samordning med andra vägåtgärder beaktas.<br />
34
6. Referenser<br />
Kungliga ortnamnskommissionen. Ortnamn i Västernorrlands län.<br />
Lundqvist, J. 1987. Jordartskarta över Västernorrlands län. SGU. Ser ca nr 55.<br />
Mascher, W, J. 1990. Ångermanlands flora.<br />
Nylander Erik. 1983. Kartor och kartläggning i norra Ångermanland.<br />
Orgård Olle. 1995. Kolarminnen.<br />
Rülcker C, Angelstam P och Rosenberg P. 1994. Naturlig branddynamik kan styra naturvård<br />
och skogsskötsel i boreal skog. Skogforsk. Resultat nr 8.<br />
Wedin Maud. 1993. Varhelst det finns en skog där känner där känner jag mig hemma, om<br />
svedjefolket och deras ättlingar i Mellannorrland.<br />
Westerdahl Christer. 1985. Förhistoria nolaskogs, fornlämningar och fornfynd i<br />
Örnsköldsviks kommun.<br />
Westerdahl Christer. 1986. Samer nolaskogs, en historisk introduktion till samerna i<br />
Ångermanland och Åsele lappmark.<br />
Westin Josef. 1930. Kulturgeografiska studier inom Nätra, Näske och Utbyåarnas<br />
flodområden samt angränsande kusttrakter.<br />
Westman Fredrik. 1982. Tjärbränning.<br />
Viksten Albert. 1952. Fors Aktiebolag 1877-1952.<br />
Wikström, J. 1989. Flottningens historia i Anundsjö.<br />
Örtenblad Stefan. 1992. Kolarskogen.<br />
35
7. Bilagor<br />
7.1. Beskrivning av ASIO-modellen och bristanalysen<br />
36<br />
Bilaga 8.1<br />
Branden var tidigare den störningsfaktor som hade störst areell påverkan på<br />
skogsekosystemen. Blixten var den vanligaste brandorsaken, men även människan har haft<br />
stort inflytande genom svedjebruk och betesbränningar samt oavsiktliga antändningar.<br />
Numera är skogsbränder ovanliga, och de som uppstår släcks innan de har hunnit åstadkomma<br />
för stor ekonomisk skada.<br />
Brandfrekvensen, d v s hur ofta det brann i ett område, är beroende av klimat, topografi och<br />
ståndortsförhållanden. Brandintensiteten beror av mängden brännbart material, och dess<br />
uttorkningsgrad. Det vanligaste var lågintensiva bränder, där delar av marken lämnades mer<br />
eller mindre intakta och där en stor andel av träden överlevde. Härigenom skapades<br />
flerskiktade, ojämna bestånd som innehöll både löv- och barrträd. Intensiva kronbränder var<br />
ganska ovanliga. Oftast dog då hela trädskiktet och i det efterföljande beståndet fick lövträd<br />
goda förutsättningar.<br />
Blöta gransumpskogar och fuktiga granskogar i nordostsluttningar brann nästintill aldrig och<br />
kännetecknas därför av lång skoglig kontinuitet. Föryngring i dessa skogar sker genom så<br />
kallad intern beståndsdynamik, som innebär att plantor växer upp i små luckor som<br />
kontinuerligt bildas i beståndet. Mängden död ved var hög i dessa biotoper, vilket tillsammans<br />
med det stabila klimatet gjorde att många lavar, mossor och insekter gynnades här.<br />
Annan fuktig mark, t.ex. fuktiga granskogar i sydvända sluttningar som därför ibland lättare<br />
torkade ut, brann mer sällan först när betingelserna var de rätta. Här kunde flera hundra år<br />
passera mellan brandtillfällena. Ofta var dessa skogar en mosaik av lövrika och<br />
barrdominerade bestånd, båda i vilka granen dominerade alltmer ju längre tid som förflutit sen<br />
sista branden.<br />
Friska marker, där blåbär, skogsmossor och gräs dominerar i fältvegetationen, hade en högre<br />
brandfrekvens och brann i medeltal ungefär vart hundrade år. Träd som utvecklar skorpbark,<br />
som tall, vårtbörk och asp, överlevde ofta branden. Dessutom klarade sig ofta små fuktigare<br />
partier obrända. Skogen var därför ofta flerskiktad med inslag av grova lövträd och dungar<br />
med yngre lövskog.<br />
Torr skogsmark, som till exempel tallhedar, brann i medeltal ett par gånger per sekel.<br />
Eftersom bränderna ofta återkom var bränslemängden ganska liten. Marken är oftast mager,<br />
med låg produktion av bränsle (kvistar, barr mm), vilket också bidrog till att bränderna hade<br />
låg intensitet. Branden lämnade efter sig en olikåldrig, flerskiktad tallskog.<br />
Utifrån kunskaper om hur ofta ett område brinner, och hur det påverkar sammansättningen av<br />
skogstyper kan man bilda sig en uppfattning om hur landskapet såg ut innan människans<br />
påverkan blev omfattande. Ett sätt är den så kallade ASIO-modellen, där skogsmark indelas i<br />
typer av mark efter hur ofta de brann : Aldrig, Sällan, Ibland eller Ofta
ASIO-modellen har i senare tids forskning ifrågasatts. Bl.a. visar studier att sambandet mellan<br />
brandfrekvens och skogstyp ej är så starkt som tidigare antagits. I dagsläget finns dock inte<br />
några bättre modeller för att enkelt kunna skaffa sig en landskapsövergripande bild på hur<br />
skogarna sett ut historiskt. ASIO-modellen är därför fortfarande ett av redskapen som använts<br />
för att få en bild av referenslandskapet, och påföljande bristanalyser och prioritering av objekt<br />
på <strong>Holmen</strong>s marker.<br />
ASIO-modellen är huvudsakligen tillämpbar för boreal skog och bygger till stor del på<br />
uppgifter om ståndortsförhållanden. Tidigare påverkade skogsbränder, och den tid det förflöt<br />
mellan bränderna, skogarnas utseende i stor utsträckning. Följande fyra skogstyper kan antas<br />
ha dominerat skogslandskapet:<br />
1. Granskogar med lång kontinuitet huvudsakligen i blöta och fuktiga områden.<br />
2. Lövdominerade bestånd, lövbrännor, på framförallt friska och fuktiga marker.<br />
3. Blandskogar på frisk och fuktig skogsmark.<br />
4. En- eller flerskiktade tallskogar huvudsakligen på torrare skogsmarker.<br />
Den procentuella fördelningen av skogstyper på skogsmarker med olika brandbenägenhet<br />
(ASIO-klasser) kan antas ha sett ut enligt figur 7.1. (Anpassad efter Rülcker m.fl. 1994)<br />
100%<br />
80%<br />
60%<br />
40%<br />
20%<br />
0%<br />
100<br />
65<br />
15<br />
20<br />
25<br />
55<br />
15<br />
5<br />
Figur 7.1. En hypotetisk fördelning av olika skogstyper per ASIO-klass i referenslandskapet.<br />
100<br />
A-mark S-mark I-mark O-mark<br />
Tall, en- eller flerskiktad<br />
Blandskog<br />
Lövbränna<br />
Gran, lång kontinuitet<br />
För att ha ett mål för vilka skogstyper som är viktiga att bevara eller återskapa är det viktigt att<br />
ha en referens till hur landskapet såg ut långt tillbaka i tiden.<br />
Genom att dela in bestånden i ASIO-klasser kan man med hjälp av diagrammet ovan skatta<br />
fördelningen av olika skogstyper i ett tänkt referenslandskap på ett hänsynsplanområde.<br />
37
A<br />
S<br />
I<br />
O<br />
Andel mark i olika<br />
i ASIO-klasser<br />
A<br />
S<br />
Figur 7.2. Schematisk beskrivning av bristanalysen. Skogsmarken delas in i ASIO-klasser. Fördelningen av<br />
skogstyper inom ASIO-klasserna (se även figur 7.1) multipliceras med ytan av respektive ASIO-klass. Summan<br />
av skogstyperna bildar ett referenslandskap där fördelningen av skogstyper kan jämföras med dagens brukade<br />
landskap.<br />
Utifrån data i beståndsregistret gjordes följande uppdelning för att dela upp markinnehavet i<br />
olika ASIO-klasser.<br />
A-mark All blöt skogsmark<br />
Fuktig skogsmark med vegetationstyp lågört utan ris eller högört<br />
Nordostsluttningar över 500 m ö h<br />
S-mark Övrig fuktig skogsmark utom torvmark med fattigris<br />
Nordostsluttningar under 500 m ö h<br />
I-mark All frisk skogsmark<br />
Torvmark med fattigris<br />
O-mark All torr skogsmark<br />
I<br />
X =<br />
O<br />
Skogstypsfördelning<br />
inom ASIOklasser<br />
Skogstyper<br />
i Referenslandskapet<br />
38<br />
Skogstyper<br />
i dagens<br />
landskap
7.2. Presentation av Kunnådalen av SNF<br />
KUNNÅDALEN, ett 1050 ha stort Vildmarksområde<br />
Området Kunnådalen, <strong>Skorped</strong>/Anundsjö, når man bekvämt från 4 olika håll, beroende på<br />
vilka upplevelser man vill ha!<br />
A- Bureåborg i öster via vägen längs Kunnån söder om Kunnåberget.<br />
B- Mittdelen via östra delen av Hermansjön och Låsjön.<br />
C- Från Väster via Björnbäck, V.Pullsjövägen och Kattajärvensjöarna.<br />
D- Från norr via Ö. Pullsjövägen och skogsbilvägar V.om Rödvattnet.<br />
KUNNÅBERGET<br />
Kunnåberget ger en vacker och storslagen fond till dalens ingång från Öster;<br />
Vägen in trängs av Kunnån in mot bergsfoten, där en vacker tallsluttning ger en skyddad<br />
känsla. Dessutom ger tallsluttningens grusåsar en perfekt och torr fikaplats, närhelst lusten<br />
faller på!<br />
Asp och al ger en korridor på båda sidor om vägen och snart finner man spår av Bävern.<br />
Ibland fäller den någon asp över vägen och transporterar grenarna ner i ån. De fällda träden är<br />
middagsbord för harar och älgar.<br />
Längre in på södra sidan ser man bäverns hyddor.<br />
Den uppmärksamme ser här vintertid spår efter utterns och järvens vandringar.<br />
Sommartid finner man Tibast och Kanelros vid åstranden.<br />
Efter en dryg kilometer öppnar sig synfältet och i dalen syns ett pärlband av små vattenspeglar<br />
som ån bildar. Det rena vattnet kommer från mäktiga grusåsar och från Låsjön och<br />
Kunnåtjärn. I ån trivs öringen, som är orsaken till utterns besök!<br />
På vänster sida reser sig dalsidan med den gamla granskogen, som även innehåller jätteaspar,<br />
gamla sälgar och fuktiga sänkor. Tretåig hackspett och Lavskrika finns här.<br />
39
Efter ytterligare 500m finns till vänster i ett bäckdrog, med Kandelabersvamp,<br />
Purpurfingersvamp. Lite längre upp i dalsidan finns Rynkskinn, Doftskinn, Lappticka.<br />
Efter ytterligare en kilometer längs vägen, kommer man till en vägkorsning till höger, och där<br />
finns en vägtrumma. Där bör man bestämma sig för ett av tre alternativ:<br />
1. Södra sidan. Då går man snett upp efter en av de många små vattenströmmar som<br />
pillrar sig ned efter dalsidan och utgör näringstillförsel till mängden av rara arter, som<br />
Gräddporing och Skogsfru, På några av asparna finner man den sällsynta Vita<br />
asptickan.<br />
2. Fortsätter man rakt fram, har man en trevlig vandring längs myrstråk och grusåsar.<br />
Nära vändplanen finns en asp med den sällsynta Liten aspgelélav, och Doftticka.<br />
3. Går man till höger i korsvägen, når man sydsluttningens olika naturtyper; Till vänster<br />
i svängen, går man parallellt efter ån mot väster och finner många träd med Lunglav,<br />
med apothecier(fruktkroppar) som är ovanliga. Högre upp finner man liten Aspgelélav<br />
och Doftticka.<br />
Tar man till höger i svängen vandrar man efter vägen och tar sig upp efter någon av<br />
småbäckarna. Där finner man Gränsticka, Ullticka och högre upp även Gräddticka.<br />
LÅSJÖN<br />
Mellandelen når man genom att följa Låsjövägen (öster om Hermansjön) och kraftlinan förbi<br />
Låsjön och ned till Kunnådalen.<br />
Där ser man till vänster myrområdet upp mot Kunnåtjärn. Dit går man lämpligen efter låga<br />
grusåsar på södra sidan och får vandra på en öppen tallmo med mycket spår av tjäder och<br />
hackspettar. Söder om tallmon, vid myrstråket, finner man rariteter som Blanklav och<br />
Grenlav.<br />
Väster om Kunnåtjärn finner man Blanklav, Rosettgelélav, Gräddporing, Liten aspgelélav och<br />
Liten rödprick.<br />
- Tvärs över dalen vid kraftledningen, går man över en träbro och går upp i sluttningen till<br />
vänster till ett rikt område med mycket fina och varierade trädsvampar, som Fläckporing,<br />
Gräddporing och Brandticka. Där finns även spår av Tretåig Hackspett och Tjäder<br />
40
Till höger vid kraftledningen, går en torr tallmo nedåt dalen på bägge sidor om ån. Efter en<br />
kilometer på södra sidan, finner man bäcken från Låsjön, med sin forna flottningsled. Efter<br />
bäcken finns många trevliga arter som t.ex. Gräddporing.<br />
BJÖRNBÄCK<br />
Från väster åker man upp från Björnbäck, vägen mot St. Pullsjön och viker in på en stig mot<br />
söder på höjden, till ett vindskydd, och vidare mot SO. Stigen går<br />
genom en luftig sandig tallmo. Tittar man noggrannare passerar man fångstgropar från gamla<br />
jägarkulturen, så vi är inte här först!<br />
Efter man passerat en mindre fritidsstuga vid Kattajärven, kommer man till ett näs, som man<br />
passerar intill ytterligare fångstgropar.<br />
Till höger ser man flera grönskimrande små sjöar bildade som dödissjöar.<br />
Fortsätter man rakt fram efter dalen, kommer man till vattendelaren mellan Kattajärven och<br />
Kunnån. Där bildar ett blockrikt område en mosaik med vattenspeglar och stenpartier<br />
tillsammans med gamla knotiga tallar. Detta är förmodligen ”Högsta kustlinjen” sedan istiden.<br />
Om man i stället viker upp mot norr kommer man till Husjökullen med sin fantastiska vy mot<br />
Kunnådalen och Vackerhöjden med sitt vackra gammeltallbestånd, med platta trädkronor!<br />
NORRIFRÅN<br />
Norra dalsidans övre delar; Från Ö.Pullsjövägen V.om Rödvattnet, kommer man ned efter en<br />
skogsbilväg till Högliden. Går man högt finner man jättetallar och jätteaspar. På levande,<br />
stående gran, finner man heltäckande Ullticka. Vidare västerut hittar man bl.a. Fläckporing<br />
41
7.3. Bottenfaunan i Kunnån<br />
Ett komplement till nyckelbiotopsinventeringen i Kunnådalen.<br />
Projektarbete: Skogsbruk och vattendrag, 5p<br />
SLU 2000<br />
Stig Lindblad<br />
42
Innehållsförteckning<br />
1. Inledning 3<br />
2. Områdesbeskrivning 3<br />
Fakta<br />
Geologi<br />
Klimat<br />
Skogshistoria<br />
3. Metoder. 4<br />
Utrustning<br />
Planering<br />
Metodik<br />
4. Resultat 4<br />
Artbeskrivning<br />
5. Diskussion 7<br />
Bottenfaunan<br />
pH värden i Kunnån<br />
Försurning<br />
Kunnåns alkalinitet<br />
Slutsatser<br />
6. Referenser 12<br />
43
1 Inledning<br />
För <strong>Holmen</strong> Skogs räkning har jag tidigare nyckelbiotopsinventerat stora delar av Kunnåns<br />
avrinnings område. Nu går jag kursen ”Skogsbruk och vattendrag, 5 p” och ser detta<br />
projektarbete som en chans att göra en bottenfaunaundersökning som komplement till min<br />
nyckelbiotopsinventering. Valet av projektarbete var för min del därför rätt enkelt att göra.<br />
2 Områdesbeskrivning<br />
Läge<br />
Kunnån ligger i mitten av Ångermanland och omkring 8 mil väster om Örnsköldsvik, Fig. 1.<br />
Kunnån har sin upprinnelse vid Kunntjärn och rinner ut i sydöstra delen av Hällvattnet. Den<br />
har sitt källflöde på randen till Ångermanälven och rinner och östlig riktning i botten av<br />
Kunnådalen och avvattnas till Moälvens huvudavrinningsområde. Kunnåns avrinningsområde<br />
ligger till nära100 % på <strong>Holmen</strong> Skogs domäner inom region Örnsköldsvik och distrikt<br />
Ullånger, där jag till vardags är produktionsledare.<br />
Fakta<br />
Kunnåns totala längd är ca 10 km och fallhöjden är ca 80 m. Avrinningsområdet är omkring<br />
27 km 2 . Ån är bitvis omgrävd i samband med vägbygge. Inga kända vandringshinder<br />
förekommer och ingen kalkning har skett. Kunnådalen har höga naturvärden och länsstyrelsen<br />
som Örnsköldsviks kommun samt lokala Naturskyddsföreningen är involverade. Lokala<br />
Naturskyddsföreningen har till <strong>Holmen</strong> Skog skriftligen överlämnat en artinventeringslista<br />
och karta med förslag på det område som bör skyddas. Just nu ligger ärendet hos<br />
Länsstyrelsen i Västernorrland<br />
Geologi<br />
Avrinningsområdets bergrund utgörs till stora delar av starkt omvandlade sedimentära<br />
bergarter, delvis granitblandade och som huvudsakligen bildar magra jordarter. Utmed<br />
Kunnån och upp mot sjön Stor-Pullsjön breder ett bälte med blockrik, grusig-sandig morän ut<br />
sig.<br />
I Kunnådalen finns isälvsavlagringar av huvudsakligen grus och som bildar tydliga åsar längst<br />
ån. Troligtvis har dessa åsar bildats i samband med att högsta kustlinjen (ca 260 m ö h) låg i<br />
trakten av den närliggande byn Bureåborg. (Lundqvist 1987)<br />
Klimat<br />
170 dagar är vegetationsperiodens längd i Kunnådalen ( antal dagar per år när<br />
medeltemperaturen uppnår till > +3 o C). Medeltemperaturen i juli är +15 o C och snötäckets<br />
varaktighet omkring 170 dagar. Årsnederbörden uppgår till 500- 650 mm/år. Kunnådalens<br />
topografi skiftar starkt, därför kan mikroklimatet variera kraftigt mellan sydligt och nordligt<br />
exponerade branter. (Mascher 1990)<br />
Skogshistoria<br />
År 1851 diskuterade de närliggande byarna Bureåborgs och Önskans byamän att gräva en<br />
kanal från Kunnån för att leda vattnet till Önskansjön. Man var överens och grävningsarbetet<br />
påbörjades men avbröts av någon anledning som det inte gått att få klarhet om.<br />
44
I september 1886 gjordes en flottledssyn för att bygga upp Kunnån till allmän flottled.<br />
Flottledsarbetena skulle genomföras under vintern 1887. Avverkning av den sparade urskogen<br />
pågick i några årtionden och många män var sysselsatta med huggning och körning.<br />
(Wikström 1989). Längs Kunnån finns i dag ett flertal timrade kojruiner som stärker teorin att<br />
stor mänsklig aktivitet bedrivits i Kunnådalen. Även rester av flottningsrännor och dammar<br />
kan iakttagas i dag.<br />
Skogens ålder utmed Kunnån är förvånansvärt ung enlig Holmes Skogs beståndsregister<br />
(SVEG) och tyder på att när flottningen upphörde omkring 1915 fanns stora arealer kalmark<br />
utmed ån.<br />
3 Metoder<br />
Utrustning<br />
Efter samråd med kursledningen skaffade jag den utrustning som erfordrades och som bestod<br />
av: Vanna för att lägga det som håvades in, pincett för att plocka bottenfaunadjuren som<br />
fångades, burkar i varierande storlek att samla det som jag hittade på bäckbotten, rödsprit till<br />
långtidsförvaring av den insamlade bottenfaunan, samt en håv med tyggavlar och finmaskig<br />
botten.<br />
Planering<br />
På rummet studerade jag kartor över Kunnån och ur <strong>Holmen</strong> GIS gjordes färgutskrifter. Från<br />
<strong>Holmen</strong> skogs beståndsregister SVEG, hämtades beståndsfakta från bestånd som går mot eller<br />
över, Kunnån. Där i första hand trädslagsblandningen var av intresse. Beståndsålder var<br />
ytterligare en faktor som noterades.<br />
Metodik<br />
Spark och slänghåvsprov togs och var den metod som jag helt tillämpade. Håven satte jag ner<br />
på bäckbotten och med fötterna framför håvmynningen i strömriktningen. Med sparkar och<br />
tramp frigjorde jag material från botten som i strömriktningen följde med och samlades i<br />
håven. Där bäcken hade stöveldjup och mera, tillämpade jag en slänghåvs liknande rörelse där<br />
håven följde botten uppströms. Det insamlade materialet i håven överfördes i vannan och mitt<br />
sökande efter bottenfauna började. Med pincetten plockads det som var av värde upp och<br />
samlade det i burkar fyllda med vatten. När ett antal prov tagits fyllde jag en burk med<br />
rödsprit. Med pincettens hjälp, överfördes de insamlade bottenfaunadjuren, i vattenburkarna<br />
till långtidsförvaring i rödsprit. En etikett sattes på med uppgift om projekt och mitt namn.<br />
4 Resultat<br />
Under två dagar i början av augusti samlades vid två tillfällen som vardera omfattade fyra<br />
timmar tillsammans 67 st bottenfauna individer, tabell I.<br />
45
Tabell I. Ordningar/familjer av insamlad bottenfauna, antal per uppsamlings tillfälle och totalt, samt procentuell<br />
fördelning.<br />
Ordning/familj Dag 1 Dag 2 Totalt Frekvens %<br />
Tvåvingar Simulidae (Knot)<br />
12 23 35 52,0<br />
Chironomidae (Fjädermygg) 3 - 3 4,5<br />
Nattsländor Trichoptera 3 2 5 7,5<br />
Sävsländor Sialidae 2 - 2 2,5<br />
Bäcksländor Plecoptera 10 6 16 24,0<br />
Trollsländor Anisoptera - Odonata - 1 1 1,5<br />
Kräftdjur Asellus (Sötvattengråsugga) - 1 1 1,5<br />
Snäckor Gastropoda - 3 3 5,0<br />
Dykare Dytiscidae 1 1 1,5<br />
Sa: 31 36 67 100<br />
Artbeskrivningar<br />
Nedan ges en kort beskrivning av karaktäristika för de i fält insamlade bottendjuren.<br />
Knott<br />
Antal arter i Sverige är ca 35. Knottlarverna lever i strömmande vatten och håller sig fast med<br />
hjälp av krokar i bakändan och ofta i förening med ett silkesspinn. De lever av små<br />
näringspartiklar som de filtrerar från vattnet. Puppan har långa trådformiga gälar. Det<br />
fullbordade knottet kläcks nere i vattnet omgiven av en luftbubbla. Bubblan formligen<br />
exploderar när den når vattenytan och kastar upp knottet i luften. Insekten hinner inte ens bli<br />
våt innan den är luftburen. Uppsvälld bakkropp och två hårförsedda fångstarmar på huvudet är<br />
karaktäristisk för knottlarver.<br />
Fjädermygg<br />
Antal arter i landet är ca 500. Larverna lever av finfördelat organiskt material (detritus). De<br />
lever som filtrerare. Larvarna förekommer i mycket stort antal, 5000 larver/m 2 är inte<br />
ovanligt. fjädermygglarverna är också viktiga för många vattenbundna bottenfiskars föda. Har<br />
tofs av fina hår över bakkroppsspetsen.<br />
Nattsländor<br />
Finns som husbyggande, nätbyggande och frilevande inom ordningen. Antal arter<br />
husbyggande i Sverige är ca 190 nätbyggande är ca 27, och frilevande endast 3 arter. De<br />
nätbyggare som jag infångat spinner ett nät i undervattensvegetationen och andra underlag.<br />
Nätet ger ett visst skydd och samtidigt fungerar det som fångstnät. Nätspinnararterna lever i<br />
rinnande vatten och fångar i sina nät små planktonorganismer och annat organiskt material<br />
som följer med strömmen. Nätbyggarna kännetecknas av att den har i bakändan två utskott<br />
med var sin kitinkrok. Frilevande nattsländelarver har karaktäristiska gältofsar efter<br />
bakkroppens sidor.<br />
46
Sävsländor<br />
Fullständig omvandling med sina vattenlevande larvstadier och landlevande vuxenstadier.<br />
Äggen läggs i samlingar om 200 eller fler på växter vid stränderna av sjöar eller svagt<br />
rinnande vatten. Larven faller eller kryper ner i vattnet och lever där av andra insekter. Puppan<br />
kliver upp till vattenytan före kläckningen. Förpuppningen sker på land. Ungefär ett år tar<br />
livscykeln och övervintringen sker i larvstadiet. Som vuxen hittas sävsländan i maj- juni i<br />
vegetationen nära vattnet. De måste bli ordentligt störda innan de flyger i väg. De intar sällan<br />
någon föda men kan slicka i sig nektar. Kännetecknas av att de bara har ett spröt i bakändan.<br />
Bäcksländor<br />
Ett bra kännetecken på bäcksländor är att de har två spröt i bakändan och långa antenner.<br />
Antal arter i landet är 37. Parningen sker på marken eller i vegetationen. Lågt flygande över<br />
vattenytan lägger honan äggen och med jämna mellanrum doppas bakkroppen i vattnet för att<br />
skölja bort en portion ägg. Eller så läggs äggen simmande i vattenytan. De kortvingade<br />
arterna kryper ut i vattnet eller så lägger de äggen i strandkanten. Många arter lever i snabbt<br />
strömmande vatten. De är främst växtätare som lever av alger och mossa på stenar o.d. Men<br />
många av de större arterna är rovdjur som lever av andra vatteninsekter.<br />
Trollsländor<br />
Kännetecknas av att de saknar långa spröt i bakkroppsdelen. Antalet arter i Sverige är 35.<br />
Lever som vattenlevande nymfstadier och landlevande vuxenstadier. Honan lägger äggen fritt<br />
i vattnet och är stort till antalet. Äggen angrips i stor utsträckning av rovdjur och svampar.<br />
Nymfen är rovdjur och bytet tas med hjälp av en fångstmask som sitter tillbaka vikt under<br />
nymfens huvud och mellankropp. Genom att kroppsvätska pressas in i masken och gör det<br />
möjligt att blixtsnabbt kastas fram masken när bytet är inom räckhåll och fånga det. Nymfen<br />
tar upp syre genom ändtarmen som är förstorad. Genom att snabbt spruta ut vatten ur<br />
ändtarmen kan den åstadkomma ett slags jetdrift och snabbt fly undan faror. Nymftiden är ofta<br />
2-3 år.<br />
Kräftdjur<br />
Gråsuggor är inordnade under kräftdjur och antalet arter i landet är 2 (sötvatten). I särklass<br />
vanligaste arten är sötvattensgråsuggan. Hanen är större än honan. Han spatserar, speciellt på<br />
våren, omkring med henne i ett fast midjegrepp. Honan bär de befruktade äggen i en<br />
”ruvningshåla” under buken. Gråsuggorna kan leva mycket tätt. Forskare har funnit upp till 16<br />
000 djur per m 2 . Gråsuggorna lever av mikrosvampar som växer på dött organiskt material,<br />
men också på alger. Ett kännetecken är fler än 5 par ben.<br />
Snäckor<br />
Lungsnäckor: Antal arter i Sverige ca 26, finns i både sött och bräckt vatten. Andas med lunga<br />
genom att gå upp till ytan och ta in luft genom mantelhålet. Deras ämnesomsättning är låg<br />
vintertid, lungan är då vattenfylld och de små mängder syre de behöver tas från vattnet. Ett<br />
kännetecken är att lungsnäckan saknar lock i skalmynningen. Livnär sig liksom den<br />
framgälade snäckan på växtalger och bakterier.<br />
Framgälade snäckor: Förekommer huvudsakligen i syrerika och klara vatten. Antal arter ca 15<br />
i sötvatten . Andas med gälar, som finns i snäckans mantelhål. Har som kännetecken ett lock<br />
som kan stänga igen skalmynningen. Livnär sig på växtalger och bakterier, som täcker stenar<br />
och växter. För ändamålet har de en rasptunga som är hård och försedd med hullingar. Och<br />
den fungerar som en rasp där snäckan kryper fram.<br />
47
5 Diskussion<br />
Bottenfaunan<br />
Kan de 67 infångade individerna i detta projekt vara representativa för Kunnåns bottenfana?<br />
Varför jag ställer denna fråga är för att det finns en betydligt mer omfattande<br />
bottenfaunaundersökning från Kunnån (Söderberg 1992). Den studien omfattade hela 1783<br />
individer mot denna inventerings 67. Troligen lades betydligt mer tid ned än mina två ½<br />
dagar. Likaså står sig detta projekts utrustning slätt mot deras. Då jag varken har tillgång till<br />
mikroskop och den personliga artkunskapen. De 67 infångade djuren fördelar sig på sju taxor<br />
och Naturvårdsenhetens 1783 djur på 12 taxa. En intressant fråga är hur antalet individer per<br />
taxa fördelar sig i % av totala antalet per studie tabell II.<br />
Tabell II. Procentuell fördelning av antal individer per taxa i denna studie och Söderbergs (1992) studie.<br />
Taxa Projektet Söderberg 1992<br />
Ordn/fam. Antal % Antal %<br />
Daggmaskar 32 1,5<br />
Två vingar 38 56,5 1173 65,0<br />
Nattsländor 5 7,5 188 11,0<br />
Sävsländor 2 3,0 4<br />
Bäcksländor 16 24,0 164 9,0<br />
Trollsländor 1 1,5 4<br />
Dagsländor 158 8,5<br />
Skinnbagge 1<br />
Skalbaggar 1 1,5 6<br />
Kräftdjur 1 1,5 0<br />
Snäckor 3 5,0 52 3,0<br />
Musslor 10 0,5<br />
Vattenkvalster 27 1,5<br />
48<br />
En sländas första<br />
dags-utflykt utmed<br />
Kunnån.<br />
En annan intressant jämförelse är att framhålla de fyra vanligaste grupperna i denna studie och<br />
Söderbergs (1992). Inom de fyra grupperna pendlar andelarna mellan 85 och 88 %.<br />
Tabell III. De fyra vanligast förekommande taxor i denna studie och i Söderbergs (1992) studie.<br />
Taxa Ordn/fam. Projektets rangordning Söderbergs (1992) rangordning<br />
Tvåvingar 1 1<br />
Bäcksländor 2 3<br />
Nattsländor 3 2<br />
Dagsländor 4 4<br />
Det är rätt stor samstämmighet mellan de båda undersökningarna. Kan jag på grundval av den<br />
redovisade rangordningen våga dra någon slutsats av mina resultat? I slutdiskussionen ska ett<br />
försök till argument, att så är fallet göras.
pH värden i Kunnån<br />
Ett säkert faktum och flerfalligt vetenskapligt bevisat är, att vattendragens pH-värde sjunker<br />
när vattenflödet ökar. Flödestoppar inträffar vid snösmältningen och längre regnperioder.<br />
Surstöt brukar fenomenet kallas, som ger lägre pH-värde i vattendrag och iakttas framförallt<br />
vid snösmältningen på våren.<br />
I Kunnån har mätningar utförts av Naturvårdsenheten i Västernorrland (Håken Söderberg),<br />
under flera år i följd (1989-1995). I fig. 2 finns pH-värdemätningarna gjorda 1993-1995. Fyra<br />
mätningar gjordes varje år, nämligen i feb, maj, aug och okt. Med undantag för okt. 1995, då<br />
ingen mätning finns redovisad. Av diagrammet kan utläsas att pH värdet är högre i februari än<br />
i maj. De högsta värdena är uppmätta i augusti alla tre åren och då vattenföringen troligtvis<br />
var som lägst. Kunnån har i likhet med andra likartade vattendrag högre pH värden i februari<br />
än i maj, likaledes är augustivärdet högt, när vattenföringen troligen är som lägst i Kunnån.<br />
pH värden i Kunnån sammanvägt från två<br />
mätpunkter 1993- 1995<br />
pH värde<br />
7,0<br />
6,5<br />
6,0<br />
5,5<br />
5,0<br />
1993 1994 1995<br />
År<br />
Fig. 2. pH-värden uppmätta i Kunnån under åren 1993-1995 (Naturvårdsenheten i Västernorrland)<br />
Försurning<br />
Tåligheten mot försurning varierar mellan arter och mellan ekosystem. Där spelar jordarten en<br />
stor roll. Basiska kalkjordar till exempel, har bättre buffringsförmåga än de moränmarker som<br />
avvattnar Kunnån. Växtligheten har också betydelse för försurningen. Barrskog har oftast<br />
sämre buffringsförmåga än lövskog. Kunnådalen, som är självupplevd, hyser ingen stor andel<br />
lövskog. En tumregel är att tecken till försurning uppstår vid ett pH-värde kring 5. pH-värden<br />
kring 3 innebär mycket stark försurning.<br />
Feb<br />
Maj<br />
Aug<br />
Okt<br />
49
Dy<br />
kar<br />
e<br />
Knott<br />
Dagsländor<br />
50
Kunnåns alkalinitet<br />
I de åberopade mätningarna som naturvårdsenheten i Västernorrland gjort kan man också<br />
utläsa alkalinitetsvärdena, Fig. 3. Alkalinitet är ett mått på sjöars och vattendrags förmåga att<br />
stå emot försurningsförmågan att i vatten neutralisera syror. Alltför låga alkalinitetsvärden<br />
innebär försurning.<br />
Feb<br />
Maj<br />
Aug<br />
Okt<br />
Fig. 3. Alkalinitetvärden uppmätta 1993- 1995 och fördelade över året, samt inlagda trendkurvor för mätningarna<br />
i februari och maj. Alkaliniteten är högst i februari och lägst i maj. Med inlagda trendkurvor så indikerar<br />
februarimätningarna stigande alkalinitet. Medan trendkurvan för majmätningarna tyder på sjunkande alkalinitet.<br />
Slutsatser<br />
Kunnåns alkalinitet uppmätt 1993- 1995<br />
Alkt<br />
0,15<br />
0,10<br />
0,05<br />
0,00<br />
1993 1994 1995<br />
Trendk.<br />
Trendk.<br />
Bäckarna är en viktig miljö för ekosystemet. Kanske särskilt de mindre vattendragen är<br />
känsliga system och förändringar samt störningar kan påverka artstrukturen för bottenfauna<br />
och fisk. Kunnån som det här projektet varit knutet till har tills dags dato inte visat på<br />
drastiska störningar. Kunnån kommer i framtiden bli väl omhändertagen tack vare att<br />
naturvärdet i Kunnådalen är högt. Den bottenfaunaundersökning som detta projekt innefattar<br />
har haft möjligheter att kunna ta del av den studie som är gjord av Söderberg (1992). Som<br />
framgår av tabell III så finner man en samstämmighet i fördelningen av infångade djur per<br />
taxa, som till 85-90 % är samstämmig. Följdriktigt har Söderberg, som dokumenterat 90 prov,<br />
funnit fler taxa (12 st) än projektet (8 st). Men projektet å andra sidan med ca 30 prov<br />
lyckades fånga ett kräftdjur, men det gjorde inte Söderberg.<br />
51<br />
Trollsl<br />
ända
Konsekvensbeskrivning 1<br />
Med rätt ringa insats kan man finna indikeringar om småbäckars bottenfauna, för att på så sätt<br />
ha vetskap om det vattendrag som avverkning ska ske utmed eller på ömse sidor om.<br />
<strong>Holmen</strong> Skog har lagt ner stora resurser på att finna nyckelbiotoper ovan för vattenlinjen. Men<br />
i konsekvensens namn bör man även dyka ner i små bäckar och ”bottennyckelinven-tera”<br />
dem. I likhet med nyckelbiotopsinventeringen bör för svenskt skogsbruk<br />
bottennyckelinventering ingå. Båda hör samman och det ena utesluter inte det andra.<br />
Försurning ett hot i horisonten<br />
I figurerna 2 och 3 finns diagram över pH och alkalinitetmätningar gjorda i Kunnån åren<br />
1993-95. Där ser pH staplarna rätt jämna ut, kanske en trend till något ökade värden kan<br />
utläsas. Notera det låga värdet för maj 1995. Trendkurvan för alkaliniteten i maj är stigande,<br />
medan den för maj mätningarna är nedåtgående. Med stigande pH-värden och höjd alkalinitet<br />
bör buffringsförmågan ha förbättras, men under hela 1995 tycks den snarare försämrats. Är<br />
detta bara en tillfällighet eller ett framtida hot?<br />
Fig. 4. Uppmätta pH-värden i Kunnån 1990-1995 (Naturvårdsenheten i Västernorrland)<br />
Översätts i diagramform de uppmätta pH-värdena i feb och maj under åren 1990–95 så blir det<br />
som i fig. 4. Mätningarna i februari visar att pH-värdet stiger från 1990 till 95 med ca en halv<br />
enhet. Det motsatta visar majmätningarna. Här har värdet sjunkigt med ca en halv enhet.<br />
Skillnaden mellan februari och maj 1995 är mer än en enhet och innebär en förändring i<br />
vätejonkoncentration på uppemot 10ggr.<br />
52
Fig. 5. Uppmätta alkalinitetvärden i Kunnån 1990-1995 (Naturvårdsenheten i Västernorrland)<br />
Samma sak gäller alkaliniteten stigande februari siffror och nedåtgående i maj. När pH-värdet<br />
stiger ökar buffringsförmågan. Våren sätter vattendragen på prov när surstötarna kommer vid<br />
snösmältningen. All den sura nederbörd som samlats under vintern får vattendragen ta emot<br />
under några intensiva veckor.<br />
Om båda dessa diagram speglar verkligheten, det finns ingen anledning ifrågasätta det, bör det<br />
ringa en väckarklocka i flera av våra öron. En kollaps av Kunnån och utslagning av<br />
bottenfaunan skulle kännas som ett stort misslyckande.<br />
Naturvårdsenhetens bedömning av Kunnåns försurningsgrad är ”ingen” eller ”obetydlig”.<br />
Generellt gäller att försurning av vattendrag kan minska antalet växt- och djurarter drastiskt.<br />
Vissa djurarter försvinner då pH-värdet underskrider 7,0. Den största utslagningen sker i pHintervallet<br />
6,0 –5,0.<br />
Konsekvensbeskrivning 2<br />
När det gäller djurlivet vet man att många bottendjur t.ex. kräftdjur, snäckor, musslor och<br />
dagsländor är mycket känsliga för försurning och lågt pH. I Kunnån finns idag de uppräknade.<br />
Vidare med så högt antal taxa så är Kunnån inte försurad.<br />
Det vilar ett ansvar att Kunnån i framtiden blir vad den är i dag. Att Kunnådalen förblir en<br />
nyckelbiotop och Kunnån en bottennyckelbiotop.<br />
53
6. Referenser<br />
Lundqvist J 1987. Jordartskarta över Västernorrlands län.<br />
Mascher J 1990. Ångermanlands flora.<br />
Wikström J 1989. Flottningens historia i Anundsjö. CEWE förlaget.<br />
<strong>Holmen</strong> Skog SVEG beståndsregister.<br />
<strong>Holmen</strong> Skog <strong>Holmen</strong> GIS Beståndsregistret SVEG.<br />
Naturvårdsenheten Västernorrland (Håkan Söderberg) 1992- 1995 Kunnån.<br />
Kurs litteratur SLU Skog och vatten, Smådjur i sötvatten.<br />
Sajter Internet Fiskeriverket, Hagfors kommun, SLU.<br />
54
Fig. 1. Karta över studieområdet.<br />
En överlycklig före detta fjädermyggslarv.<br />
Kunnån<br />
55
7.3. Kartor<br />
Översikt Region Örnsköldsvik<br />
Hänsynsplaneområden Di <strong>Bredbyn</strong><br />
7.4. Rapporter ur Beståndsregistret (tillhandahålles av distriktet)<br />
1. Skogstillstånd/Åldersklass<br />
2. Naturområden<br />
3. Avsatta arealer<br />
4. Biotopsgrupper<br />
5. Bränningar<br />
6. Lövskogar<br />
7. Åldersklassfördelning<br />
8. Övriga nulägesuppgifter<br />
9. Referenslandskap<br />
56