Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Publikationer från Vasa universitet. Forskningsrapporter 245<br />
grafiska markeringar av ljudstyrka och avslutningstecken, främst utropstecken<br />
och till den senare, ordlek, homonymi och synonymi, namn av olika slag och<br />
interjektioner. Man kan också plocka ut stilmarkörer som direkt syftar på talat<br />
språk: störningar i talet, markering av ljudstyrka, intonation och kanske<br />
interjektioner. Till talet hör också para- och extralingvistiska markörer.<br />
PT har placerat dessa stilmarkörer under två olika rubriker: humor respektive<br />
emotionella uttryck. Det ligger alltid en risk i sådana grupprubriker och indelningar.<br />
Den finska benägenheten att undvika upprepningar leder förvisso i en<br />
del fall till roliga synonymer men inte alltid och medför risk för stilbrott.<br />
Ljudimiterande interjektioner kunde lika gärna placeras under rubriken ”Humor”<br />
som under ”Emotionella uttryck”. Omvänt skulle man kunna ta den senare delen<br />
av avsnittet 5.3.4.3.2 ”Stående uttryck och utrop” och lägga den i kapitel 7.<br />
Oberoende av hur stilmarkörerna har sorterats har PT omsorgsfullt kontrollerat<br />
hur de definieras och avgränsas av olika forskare. Det gäller t.ex. ordlek,<br />
allitteration och namn. I framställningen av ordlek berörs begrepp som<br />
homonymi, där de germanska språken har mycket gemensamt i motsats till<br />
finskan. Detta har lett till ett eget avsnitt (5.2.3) om att översätta ordlekar. I<br />
många fall är det omöjligt att överföra samma ordlek till ett annat språk. I sådana<br />
fall får översättaren betrakta den engelska ordleken som en ”inspiration” till att<br />
skapa en ordlek på annat ställe i den översatta texten. Det uppstår då en<br />
”tillfogad” ordlek och på samma vis skapas andra stilmarkörer, t.ex. ”tillfogade”<br />
allitterationer. Ljudupprepningen allitteration (5.3) har fått en teoretisk<br />
introduktion där skillnader mellan språken framskymtar, inte minst mellan<br />
finskan och de andra språken. Genuint finska ord har t.ex. bara en konsonant i<br />
ordets början (lånorden är undantag). Därtill har finska språket en rik och levande<br />
allitterationstradition från den folkliga dikten (främst Kalevala). Detta syns också<br />
i de finska texterna som har flest allitterationer, medan de tyska texterna nästan<br />
saknar sådana. I detta sammanhang berör PT ”stående uttryck”, där allitteration<br />
kan förekomma. Det blir dock inte helt klart om här avses lexikaliserade fraser<br />
eller om det rör sig om fraser i Disneytexterna. Många av de anförda exemplen är<br />
s.k. ordpar. De är i svenskan beskrivna av G. Bendz (1962) som räknar med tre<br />
typer: antitetiska, enumerativa och synonyma. Ett stort antal ordpar uppvisar både<br />
allitteration och assonans. Sådana egenskaper har flera av namnen i<br />
Disneytexterna (jfr namnlistan i början av avhandlingen). En intressant fråga är<br />
allitterationens slumpmässighet som i 5.3.2 har ett eget avsnitt. Jag finner att det<br />
ibland kan vara tveksamt om det verkligen föreligger en medveten allitteration.<br />
Lättast att avgöra är det i många finska exempel, där allitteration kan förekomma<br />
ända till fyra i rad.