Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
Tidskriften Nordiska Språk - Vaasan yliopisto
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
102 Publikationer från Vasa universitet. Forskningsrapporter<br />
enheten med dialektalt ursprung är det enkla ordet snork, som även ingår i<br />
sammansättningarna kliasnork, dragsnork och slirsnork. Både Bergman (1964:<br />
72–74) och SvSl (s. III–IV) konstaterar att månsing, rom[m]ani och svenska<br />
dialekter har gett många bidrag till svensk slang och också Kotsinas (2003: 178–<br />
180, 184–186, 206) uppmärksammar dessa ”givare” (se även Lindfors Viklund<br />
2001: 39–45 om rom[m]ani och svenskt slangspråk). De få beläggen i mitt<br />
material kan bero på att musik är ett fackområde där det inte finns så gott om<br />
potentiella lexikala enheter som kan överföras från månsing, rom(m)ani och<br />
svenska dialekter till musikerslangen.<br />
Vidare är det få lexikala enheter i mitt material som är lånord (jfr Lindfors<br />
Viklund 2001: 57–58 om lån och slang). Fackslangtermen brass är ett otvetydigt<br />
engelskt lån. Mer eller mindre säkra lån från engelska är horn, som även ingår i<br />
sammansättningen snabelhorn, och ellipsen sax, som också uppträder i<br />
sammansättningarna saxlirare och saxlåda, medan fela går tillbaka på tyska och<br />
latin. Flertalet av de få lånorden i materialet är alltså engelska. Terminologin<br />
inom musikens fackområde har utvecklats med bidrag från många olika språk,<br />
bl.a. italienska, latin, franska och tyska (Störel 1998: 1336). Därför bör också<br />
andra språk än engelska vara långivande när det gäller svenska musikfacktermer<br />
(jfr Brodin 1986: 4 och Nilsson 2001 [www]). De få beläggen för lånord i mitt<br />
material kan bero på typen av musikerslang som undersöks. Rimligen är det mer<br />
gott om lånord – till övervägande delen från engelska – i slang bland jazzmusiker,<br />
popmusiker och rockmusiker (jfr Kotsinas 2003: 248) än bland musiker inom<br />
svenska militära musikkårer och civila orkestrar.<br />
Det är också få lexikala enheter i materialet som ger exempel på förkortningar<br />
eller stympningar. Det är fråga om repetera > repa, bleckblåsinstrument ><br />
bleck(et), klarinett > kvarpa, trumpet > trump, saxofon > sax, saxofonist > sax,<br />
musikdirektör > dirk, kapellmästare > kapellis och trumpetare > trumpis samt<br />
möjligen också dragskåp > skåp. Suffixet -pa har utnyttjats mycket i svensk<br />
slang, t.ex. gymnastisk > gympa, jumpa och hand > hampa, även om det inte<br />
längre är så produktivt (Kotsinas 2003: 229), och suffixet -pa uppträder möjligen<br />
faktiskt i materialets kvarpa. Suffixet -is är mycket vanligt i svenskt slangspråk,<br />
och det förekommer också i fråga om yrkesmän, t.ex. plåtslagare > plåtis och<br />
skomakare > skomis (Bergman 1964: 69, Kotsinas 2003: 223–227). I mitt<br />
material finns endast de två fallen kapellis och trumpis, och liksom i fackslang<br />
inom tryckeribranschen är -is-ord således ovanliga (Strömman 1995: 337). Andra<br />
suffix, som betecknas som vanliga i dagens svenska slang alternativt som<br />
”numera är lite omoderna” (Kotsinas 2003: 228), förekommer inte i mitt material.<br />
Ett exempel på sådana suffix är det produktiva -o, t.ex. hygglo, ’hygglig person’<br />
och pucko, ’dum person’. Inte heller förekommer det några s.k. slangprefix av