You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Möt <strong>mig</strong>!<br />
En rapport om arbetet för mångfald och integration i <strong>Göteborg</strong>s Stad<br />
1<br />
PrevU <strong>Rapport</strong> 2009:03
Möt <strong>mig</strong>!<br />
En rapport om arbetet för mångfald<br />
och integration i <strong>Göteborg</strong>s Stad
Preventions- och utvecklingsenheten/Social resursförvaltning<br />
<strong>Göteborg</strong>s Stad 2009<br />
Omslagsfoto: Johan Wingborg<br />
Form: Duolongo<br />
Tryck: <strong>Göteborg</strong>s Länstryckeri<br />
Innehåll<br />
Förord, 7<br />
Eldorado, 10<br />
Stabil grund, 16<br />
Gais för alla, 22<br />
Öppet klassrum, 28<br />
Moskébygge i mot- och medvind, 34<br />
Ett eget språk, 42<br />
Valet är fritt, 48<br />
Språkcentrum, 56<br />
Café Marta, 62<br />
Bemötande förutsätter koll, 68<br />
Om alla bara kunde le och vara snälla<br />
– tankar om bemötande, 76<br />
Statistik och kommentarer, 101
”<strong>Göteborg</strong>aren ska<br />
bli bemött som en hel<br />
människa. Varje individ<br />
måste bli sedd utifrån<br />
sin hela livssituation.”<br />
Förord<br />
6 7<br />
I början av 2008 beslöt kommunstyrelsen att Social resursnämnd<br />
skulle göra en årlig rapport om det integrations- och<br />
mångfaldsfrämjande arbetet i <strong>Göteborg</strong>s Stad. Det fanns en<br />
önskan om att rapporten skulle skildra goda exempel, som<br />
sedan kunde inspirera andra verksamheter i staden. Uppdraget<br />
att konkret framställa rapporten lades på Mångkulturell<br />
utveckling vid Preventions- och utvecklingsenheten.<br />
Vi hoppas att denna rapport ska vara läsvärd och även ge<br />
en del inblickar i framgångsrikt arbete med integrations- och<br />
mångfaldsinriktning i <strong>Göteborg</strong>s Stad. Vi har valt bemötande<br />
som tema för rapporten. Det behövdes ingen längre diskussion<br />
på det första mötet som redaktionen hade tillsammans med<br />
referensgruppen för att komma fram till det. ”<strong>Göteborg</strong>aren ska<br />
bli bemött som en hel människa. Varje individ måste bli sedd<br />
utifrån sin hela livssituation.” Så står det i stadens budget, och<br />
det är en ambition som verkar ha ett starkt stöd i åtminstone<br />
de verksamheter som finns representerade i referensgruppen.<br />
Dessutom gjorde Mångkulturell utveckling en intervjustudie<br />
med utlandsfödda <strong>Göteborg</strong>are (”En av folket helt enkelt”<br />
– om integration i praktiken, PrevU <strong>Rapport</strong> 2009:02), där<br />
bemötande var ett återkommande tema hos de intervjuade.<br />
<strong>Rapport</strong>en är inte en heltäckande genomgång av allt som<br />
görs inom området i <strong>Göteborg</strong>s Stad. Vi har gjort en del nedslag<br />
i sådant vi funnit intressant, och försökt spegla annat som<br />
görs i mer kort fattad form. Olika verksamheter i staden har<br />
bidragit med dessa exempel, och det tackar vi för.<br />
Under hösten 2009, när arbetet med rapporten pågick för<br />
fullt, publicerades artiklar i media om att Gais, som det formu-
lerades, ”gallrar bort” 13-åringar för att kunna organisera en<br />
elitförberedande verksamhet. Liksom många andra tog redaktionen<br />
för denna rapport del av uppgifterna. En diskussion<br />
startade. Frågan var om reportaget om Gais skulle vara med i<br />
rapporten med tanke på kritiken som riktades mot föreningens<br />
ungdomsverksamhet.<br />
Beslutet blev att reportaget ska vara med. Anledningen är att<br />
klubben jobbar framgångsrikt med det som rapporten speglar<br />
– frågor om integration och mångfald.<br />
Vi som arbetat med rapporten är medarbetare på Preventions-<br />
och utvecklingsenheten – Katarina Högfeldt, Peter Molin,<br />
Annelie Petersson och undertecknad. Indirekt har hela mångkulturella<br />
gruppen förstås varit med om att komma med<br />
synpunkter och idéer. Min kollega Piret Esken har dessutom<br />
deltagit i sammanställningen av Katarina Högfeldts avsnitt i<br />
rapporten. Våra kolleger vid S2020-uppdraget (Socialt hållbar<br />
utveckling), Johan Bergsten och Vanja Larberg (trainee),<br />
har lämnat avgörande bidrag till rapporten och medverkat i<br />
redaktionsgruppen. Vi har också haft stor hjälp av en referensgrupp<br />
– Grethe Foss, Social resursforvaltning, Anna Jacobson,<br />
Jämställdhets- och mångfaldsenheten, Susan Runsten, gruppen<br />
för Storstadsutveckling, båda stadskansliet, Nélida Becerra,<br />
Tryggare och mänskligare <strong>Göteborg</strong>, Lena Salo, Idrotts- och<br />
föreningsförvaltningen, Björn Järbur, SDF Biskopsgården och<br />
Juan Navas, SDF Lärjedalen.<br />
Sven Gustafsson, redaktör<br />
”Vi har gjort<br />
en del nedslag<br />
i sådant vi funnit<br />
intressant, och<br />
försökt spegla<br />
annat som görs<br />
i mer kortfattad<br />
form.”<br />
8 9<br />
Mångfaldsperspektivet<br />
I kommunstyrelsens uppdrag talas om att rapportera integrations-<br />
och mångfaldsfrämjande arbete. <strong>Rapport</strong>en kommer att<br />
utgå från den definition av mångfald som finns i <strong>Göteborg</strong>s<br />
stads budget 2009:<br />
”Begreppet mångfald innefattar olikheter beroende på kön,<br />
kulturell bakgrund, religiös tillhörighet, ålder, språk, sexuell<br />
läggning, könsidentitet och funktionsnedsättning.”<br />
Detta mångfaldsperspektiv ska prägla allt arbete i stadens<br />
verksamheter. Det går inte att ”välja bort” någon av de ovan<br />
nämnda olikheterna i det dagliga arbetet. Alla aspekter måste<br />
finnas med, även om fokus kan variera.<br />
I rapporten kommer fokus att ligga på de delar av mångfaldsbegreppet<br />
som omfattar kulturell bakgrund, religiös tillhörighet,<br />
språk, sexuell läggning, könsidentitet och funktionsnedsättning.
Eldorado<br />
Det spritter i kroppen på femåriga Alexandra inne i aktivitets huset<br />
Eldorados musikrum. Hon dansar och hoppar till tonerna och<br />
spricker ofta upp i leenden.<br />
– Tanken är att ha roligt. Utveckling får komma på köpet, och det<br />
gör den när man har roligt, säger specialpedagogen Nina Ahlsell.<br />
AV JOHAN BERGSTEN<br />
Varma, sköna färger och former är det första som sköljer över<br />
en när man stiger in i den gula tegelvillan på Omvägen i<br />
Kalle bäck. Det är ingen slump. Här på Eldorado, <strong>Göteborg</strong>s<br />
enda aktivitetshus för personer med intellektuella funktionsnedsättningar<br />
på tidig utvecklingsnivå, arbetar personalen mycket<br />
aktivt och medvetet med att stimulera besökarnas sinnen.<br />
En tavla i hallen med följande budskap sammanfattar<br />
Eldorados filosofi: ”Om man lever här och nu måste här<br />
vara vackert och nu vara skönt”.<br />
– Personerna som besöker vårt aktivitetshus har en rums-<br />
och tidsuppfattning som skiljer sig helt och hållet från vår<br />
egen. De kan bara leva här och nu och vet inte om något annat.<br />
Aktiviteterna och miljön som vi erbjuder ska möta de behoven,<br />
förklarar enhetschefen Elaine Johansson, eldsjäl som har varit<br />
aktiv i handikapprörelsen i 35 år.<br />
Hennes engagemang startade när det visade sig att hennes<br />
dotter, som nu är 38 år, hade en grav intellektuell funktionsnedsättning.<br />
Elaine tar <strong>mig</strong> med på en rundtur i huset, visar de olika<br />
rummen och berättar hur, för vem och i vilka situationer de<br />
används. Centrala i sammanhanget är sinnenas rum som har<br />
Musik är ett roligt och viktigt inslag<br />
på Eldorado. Här dansar Benjamin<br />
i musikrummet till specialpedogen<br />
Nina Ahlsells gitarrtoner.<br />
Foto: Johan Wingborg<br />
10 11
fått namn efter de fyra elementen – jord, eld, vatten och luft.<br />
– Här i jordrummet står den gröna djungeln i förgrunden.<br />
Grönt förmedlar lugn och avslappning. Här är det bra att vara<br />
om man är en person som vill eller behöver komma ned i varv.<br />
I det vita luftrummet finns bland annat en skön säng där den<br />
som ligger kan känna vibrationer i hela kroppen när musik<br />
sätts på. Den vita färgen står för trygghet och kontakt. Eldrummet,<br />
som går i rött och orange, lockar till aktivitet, medan<br />
vattenrummet med sitt badkar är lämpligt för den som vill ha<br />
beröring, massage eller helt enkelt ta ett bad.<br />
Färger förtydligar<br />
Varför är då färgerna så framträdande i Eldorados verksamhet?<br />
Specialpedagogen Nina Ahlsell förklarar:<br />
– Sinnen har alla människor, men i den grupp som vi arbetar<br />
med kan det vara extra viktigt att arbeta med starka kryddor<br />
– I en trygg och stimulerande miljö<br />
växer man, säger Lotta Andersson<br />
(till höger), pedagog på Alexandras<br />
förskola. Nina Ahlsell (mitten) tillägger<br />
att utveckling kommer på köpet när<br />
man har roligt. Foto: Johan Wingborg<br />
12 13<br />
och tydliga miljöer för att förstärka de olika sinnesintrycken.<br />
– För personer med intellektuell funktionsnedsättning fungerar<br />
dessutom färger och vackra miljöer effektivt som riktmärken<br />
i vardagssituationer. Färger och miljön är också bra för<br />
att markera årstidernas växlingar och ge möjlighet att utveckla<br />
tidsuppfattning, något som annars kan vara svårt att få grepp<br />
om för personer i den här gruppen.<br />
Ingbritt Johansson, habiliteringspersonal, konstaterar att sinnena<br />
är grundläggande för människors verklighetsuppfattning.<br />
– Därför lägger vi ned mycket arbete och resurser för att<br />
utveckla sådant som har med miljön att göra. Vi har till och<br />
med tagit hjälp av färgpsykologen Karl Ryberg i det arbetet.<br />
Men synen, som tar in färgerna, är ju bara ett av våra sinnen.<br />
Alla de andra är lika viktiga i Eldorados arbete med att ge<br />
besökarna verktyg för att må bra, ha roligt och utvecklas.<br />
Hörseln, inte minst via musik, är ett av dem.<br />
– Musik är ett tydligt och enkelt språk som inte lämnar någon<br />
oberörd. Det stimulerar fysisk aktivitet utan att den som är<br />
aktiv tänker på att hon eller han egentligen tränar, säger musikhandledaren<br />
Maria Krafft Helgesson.<br />
Den inställningen – att inte vara övertydlig med att det<br />
handlar om träning eller ”att lära sig” – är viktig i Eldorados<br />
verksamhet, säger Nina Ahlsell.<br />
– <strong>Mot</strong>ivation och lust kommer inifrån. Om vi jobbar på det<br />
sättet, utan att ställa orimliga krav, så tycker personen att aktiviteten<br />
är rolig. Då är chansen mycket större att man på köpet<br />
faktiskt utvecklas och lär sig något.<br />
Smittande glädje<br />
Ett tydligt bevis på detta får vi under musikstunden i musikrummet<br />
lite senare. Femåriga Alexandra, som i vanliga fall går<br />
på en specialförskola för barn med intellektuella funktionsnedsättningar,<br />
är på besök på Eldorado tillsammans med en<br />
pedagog från förskolan, Lotta Andersson.<br />
Sedan ett år tillbaka kommer Alexandra hit en gång varannan<br />
vecka för att dansa, sjunga, spela och ha kul under musikstunden.<br />
När Nina börjar spela på sin gitarr börjar Alexandra
dansa, springa och hoppa. Både rytmkänslan och glädjen som<br />
hon utstrålar är smittande.<br />
När såpbubblorna börjar blåsas under en av sångerna utropar<br />
Alexandra ”Ouiiii” och springer efter för att smälla dem.<br />
Lotta Andersson berättar att Alexandras utveckling sedan de<br />
första musikstunderna har varit enorm.<br />
– I början var hon försiktig och avvaktande, men nu tycker<br />
Alexandra att detta är fantastiskt roligt. Musikstunderna har<br />
blivit ett tillfälle då hon blir sedd i en trygg och stimulerande<br />
miljö. I en sådan miljö växer man.<br />
Inspirerar hela Europa<br />
Samma tillfredsställelse, fast lite mer återhållsamt, uttrycker<br />
Benjamin en stund senare när han musicerar i eldrummet. När<br />
Nina sjunger ”Oj vad det går fort, men nu är det stopp” – fyller<br />
Benjamin i just ”stopp” och sträcker upp händerna i luften med<br />
ett stort leende.<br />
– Att vi började åka hit berodde på att vi gick en kurs i musikhandledning<br />
på Eldorado. Benjamin har gått här i två år och<br />
tycker att det är jätteroligt, säger Monica Klemets, pedagog på<br />
förskolan.<br />
Kurser och utbildningar är förresten en viktig del i Eldorados<br />
verksamhet, både på plats i lokalerna och utåtriktat. Målgrupper<br />
är personal och anhöriga.<br />
Och inte nog med det: Eldorado går i bräschen globalt med<br />
sitt kunnande. Personalgrupper från hela Europa – inklusive<br />
Sverige – besöker Eldorado för att få inspiration och idéer.<br />
Elaine och andra i personalen deltar dessutom i konferenser och<br />
möten runtom i världen och diskuterar och sprider kunskap.<br />
Vad är det då som gör att Eldorado har kommit så långt på<br />
området? Elaine förklarar:<br />
– Verksamheten startade på Sagåsen i Kållered på 70-talet,<br />
och det var redan från början en väldigt radikal och duktig<br />
personalgrupp. Traditionen med en seriös och lyhörd inställning<br />
har byggts på successivt sedan dess.<br />
Till nämnda tradition hör att sätta begreppet bemötande i<br />
centrum.<br />
ELDORADO<br />
Startade: 1997 på Omvägen i<br />
Kallebäck, där det fortfarande<br />
är beläget. Tidigare fanns<br />
verksamheten på Sagåsen<br />
(Kållered) och i Mölndal.<br />
Målgrupp: Personer med<br />
intellektuell funktionsnedsättning<br />
på tidig<br />
utvecklingsnivå.<br />
Personal: Åtta personer,<br />
bland annat musikhandledare,<br />
specialpedagog, habiliteringspersonal<br />
och arbetsterapeut.<br />
Övrigt: Är ett aktivitetshus där<br />
aktivitet, kultur och kunskap<br />
står i centrum.<br />
14 15<br />
– Det är något vi pratar om ofta. Personerna som vi arbetar<br />
med har inte möjligheten att göra sina röster hörda på samma<br />
sätt som andra grupper. Att vi är uppmärksamma i vårt<br />
be mötande, och att vi anpassar oss efter besökarnas behov,<br />
är därför alldeles nödvändigt, säger Nina.<br />
Stärkt självförtroende<br />
Att uppmärksamma vad besökarna kan snarare än vad de inte<br />
kan ingår i filosofin för ett bra bemötande, säger Ingbritt.<br />
– Det kan handla om att uppmuntra en person som plötsligt<br />
klarar av något som kanske verkar enkelt, men som har varit<br />
svårt för honom eller henne. Att ta fasta på sådant stärker självförtroendet.<br />
Och det handlar inte bara om att bemöta rätt under själva<br />
aktiviteterna, poängterar Maria.<br />
– Alla besökare ska känna sig välkomna och sedda så fort de<br />
kommer in i vårt hus.<br />
Så sent som i december 2008 trädde FN-konventionen för<br />
personer med funktionsnedsättningar i kraft i Sverige.<br />
– Det känns bra att ha det i ryggen, säger Nina. Samtidigt<br />
konstaterar hon att mycket återstår att göra för att förändra<br />
attityder och öka kunskapen bland allmänheten.<br />
Vi kommer in på begreppet integration. Nina påpekar att<br />
det på sätt och vis kan ifrågasättas om Eldorados verksamhet<br />
är integration, eftersom besökarna kommer dit och vistas<br />
i en miljö och i ett sammanhang som är helt skilt från övriga<br />
samhället.<br />
– Men Eldorado bidrar till att statusen höjs för människor<br />
med intellektuella funktionsnedsättningar. På sikt förbättrar<br />
det deras förutsättningar, så därför handlar det trots allt<br />
verkligen om integration.
Stabil grund<br />
100 timmars samhällsinformation har gett Hajer Saad och Adnan<br />
Mizban från Irak en god grund att stå på. De kom till Sverige för bara<br />
ett respektive två år sedan. Trots det kan de mer om vårt samhälle än<br />
många som har bott här betydligt längre.<br />
– Vi har lärt oss mycket om lagar och om hur det fungerar här, säger de.<br />
AV JOHAN BERGSTEN<br />
Kursen arrangeras av enheten för samhällsinformation, som<br />
började arbeta i februari 2008. Både administration och<br />
undervisningslokaler finns i Angeredsgymnasiet. Hittills har<br />
cirka 1 000 personer gått utbildningen, som är obligatorisk för<br />
nyanlända flyktingar/invandrare med introduktionsersättning.<br />
Enhetschefen Elizabeth George berättar att hon och den<br />
övriga personalen tidigt hade diskussioner om enhetens mål.<br />
– Var det integration eller assimilation eller nåt annat som<br />
var syftet? Vi kom fram till att integration var ett förmätet ord<br />
i sammanhanget. Den processen sätter igång senare, inte när<br />
man är nyanländ.<br />
– Istället bestämde vi oss för att introduktion var en bättre<br />
term, alltså att ge en orientering eller nycklar till nyanlända<br />
så att de får en förståelse för sitt nya land. Utan förståelse och<br />
kunskaper om bakgrund och historia är det omöjligt att ta<br />
nästa steg och bli integrerad.<br />
Högt upp på agendan, fortsätter hon, stod också personalens<br />
attityd gentemot de nyanlända.<br />
– Framgångsrik integration kräver att människor som nyss<br />
har kommit hit får en positiv bild av Sverige. Därför har vårt<br />
måtto hela tiden varit att de som vänder sig till oss med frågor<br />
Ett gott bemötande leder till större<br />
motivation att studera, tycker Hajer<br />
Saad (till vänster) och Adnan Mizban.<br />
Båda har gått kursen i samhälls -<br />
information som arrangeras sedan<br />
februari 2008. Foto: Johan Bergsten<br />
16 17<br />
och problem ska känna sig nöjda med bemötandet och med<br />
svaren som de får.<br />
Hajer och Adnan som gick utbildningen ifjol instämmer.<br />
– Personalen är alltid trevlig och gör sitt bästa för att hjälpa<br />
oss att lösa problem. Det är viktigt, för när man möts av vänlighet<br />
känner man sig motiverad att fortsätta med studierna.<br />
Över huvud taget tycker båda två att de i stort sett har blivit<br />
bra bemötta i sitt nya land, med några undantag. Onödigt<br />
krånglig byråkrati hör till det negativa som de nämner.<br />
– Och en sak på kursen var dålig – informationen om arbetsförmedlingen.<br />
Vi fick bara veta sådant som alla redan kände till.<br />
Vad är meningen med det? frågar Adnan.
Hajers man hade bott i Sverige i två år när hon själv flyttade<br />
till <strong>Göteborg</strong> i mars 2008, berättar hon. När hon hade bott här<br />
i en månad informerade hennes handläggare om kursen.<br />
– Jag började nästan direkt, och det var verkligen en bra<br />
utbildning. Både lektionerna, studiebesöken och när det kom<br />
olika personer och föreläste… Allt var givande.<br />
Adnan kom hit som flykting i april 2007 tillsammans med<br />
sin fru och sina två barn. Han började på kursen samtidigt<br />
som Hajer.<br />
– Det var bra att få information om till exempel försäkringskassan,<br />
sjukvården och polisen. Lektionerna om lagar, sexualfrågor<br />
och annat gav också mycket.<br />
Med tanke på den korta tiden i Sverige talar båda två förvånansvärt<br />
bra svenska. Det händer dock under intervjun att<br />
vi får ta tolkhjälp av Taleb Shinawa, även han före detta irakier<br />
som kom till Sverige 1990.<br />
Dubbel kompetens<br />
Taleb är en av enhetens 30 timanställda samhällsinformatörer.<br />
60 av de 100 timmarna är lektioner som samhällsinformatörerna<br />
håller i. Tolv är uppdelade på gästföreläsningar – från<br />
bland annat polisen, arbetsförmedlingen och försäkringskassan<br />
– och studiebesök till exempelvis Stadsmuseet, Räddningstjänsten<br />
och Volvo. Resterande 28 är man tillsammans med sin<br />
introduktionssekreterare och får individuell handledning.<br />
Liksom de andra samhällsinformatörerna har Taleb dubbel<br />
kulturkompetens, det vill säga djupa kunskaper både om det<br />
svenska samhället och om det land som han kommer ifrån.<br />
– I vanliga fall jobbar jag som integrationsmentor på<br />
Bläsebebo skolan, säger Taleb som också har titlarna kultursamordnare<br />
i Hjällbo och kulturtolk i Gårdstens hälsodisk på<br />
sin meritlista.<br />
Han är också utbildad i samtalsteknik, något som han har<br />
stor nytta av under kursen eftersom dialogformen används<br />
som metod.<br />
– Det innebär att vi samtalar, delar med oss av erfarenheter<br />
och utbyter åsikter. Ibland blir det hetsiga diskussioner som<br />
Samhällsinformatören Taleb Shinawa,<br />
här tillsammans med kursdeltagare<br />
under en lektion, är utbildad i<br />
samtalsteknik. (Bilden till vänster)<br />
Samhällsinformatörerna ska ha en bred<br />
kunskap om värdegrundsfrågor,<br />
tycker enhetschefen Elizabeth George<br />
och samhällsinformatören Taleb<br />
Shinawa. (Bilden till höger)<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
18 19<br />
leder till konflikter. Men det får man inte vara rädd för. Av positiva<br />
konflikter lär vi oss av varandra.<br />
Kulturkrockarna inträffar förstås sällan när undervisningen<br />
är av informationskaraktär, säger Elizabeth.<br />
– De kommer istället när frågor om barnuppfostran,<br />
jämställdhet, demokrati och värdegrund tas upp. Då händer<br />
det att det blir livliga och intressanta diskussioner.<br />
Värdefulla samtal<br />
I de lägena är det extra viktigt att man känner tillit till informatören/läraren,<br />
fortsätter hon.<br />
– Och när känsliga ämnen som könsstympning diskuteras<br />
kan det bli aktuellt med en kvinnlig informatör för kvinnorna,<br />
eller med två informatörer i en och samma grupp.<br />
Varje termin går 500 elever kursen. I dagsläget är språken nio<br />
till antalet, och varje grupp består av 25 personer.<br />
– Vi särskiljer inte personer med olika utbildning och bakgrund<br />
eftersom blandningen ger dynamik, säger Elizabeth.<br />
Taleb lägger till:<br />
– Det är absolut så att människor med olika erfarenheter<br />
kompletterar varandra. Någon i gruppen är bra på en sak och<br />
någon kan något annat. Det drar vi alla nytta av.<br />
Samhällsinformatörerna är inte, och ska inte vara, experter<br />
på ett enda ämne.<br />
– I början hade vi tankegångar åt det hållet. Men vi övergav
den idén. Istället har vi mer och mer insett hur viktigt det är<br />
att informatörerna har en bred och stabil kunskap om värdegrundsfrågor.<br />
Utbildning i specialämnen får de kontinuerligt<br />
av experter, säger Elizabeth.<br />
Expert på lagar<br />
Adnan och Hajer tycker att samtalen om jämställdhet, sexualitet<br />
och barnuppfostran har varit värdefulla. Adnan:<br />
– I Sverige är det ju till exempel förbjudet att slå barn. Så är det<br />
inte i Irak. Diskussionerna om sådana saker har varit intressanta.<br />
– Synen på till exempel våld mot kvinnor är annorlunda här<br />
jämfört med i Irak. Tack vare kursen vet jag vart jag ska vända<br />
<strong>mig</strong> om någon använder våld mot min fru eller mot <strong>mig</strong>.<br />
– Framför allt är Sverige ett riktigt bra land för barn. Här<br />
finns inga krig och tryggheten är stor. Därför är Sverige en plats<br />
där jag gärna vill att mina barn växer upp.<br />
Sedan spricker han plötsligt upp i ett leende och säger:<br />
– Om vi inte flyttar till Norge så småningom. I Irak arbetade<br />
jag som oljeingenjör, och någon olja finns ju inte i Sverige.<br />
Däremot i Norge… Vi får se.<br />
Några planer på att flytta västerut har inte Hajer. Hon arbetade<br />
som mikrobiolog innan flytten till Sverige och hoppas på<br />
något liknande här så småningom.<br />
När kursen hade pågått i några månader gjorde <strong>Göteborg</strong>sregionens<br />
kommunalförbund en utvärdering. I den framgick<br />
att deltagarna överlag var mycket nöjda. En del upplever till<br />
och med att de kan mer om det svenska samhället än många<br />
människor som flyttade hit för flera år sedan.<br />
Hajer och Adnan känner igen sig.<br />
– Min bror har bott i <strong>Göteborg</strong> i åtta år, och jag har redan<br />
större kunskaper om Sverige än han. Jag får lära honom, säger<br />
Hajer.<br />
Adnan berättar om landsmän som har bott här i flera år.<br />
– De har märkt att jag kan sådant som de själva inte kan.<br />
Därför kommer de till <strong>mig</strong> med frågor eller när de behöver hjälp<br />
i kontakt med myndigheter. Jag har blivit deras expert på lagar!<br />
ENHETEN FÖR<br />
SAMHÄLLSINFORMATION<br />
Startade: I februari 2008<br />
Finns: Administration (fem<br />
tjänstemän) och undervisningslokaler<br />
i Angeredsgymnasiet,<br />
filialer i Frölunda och på<br />
Hisingen. Administreras av<br />
Gunnareds SDF.<br />
Vänder sig till: Flyktingar och<br />
invandrare som har uppehållstillstånd<br />
och får introduktionsersättning.<br />
Antal språk: Nio (bland annat<br />
arabiska, somaliska, persiska,<br />
spanska och engelska).<br />
Antal samhällsinformatörer:<br />
30.<br />
Antal elever: 500 per termin<br />
(25 per grupp).<br />
”Språnget” är en satsning från<br />
stads delarna Bergsjön, Gunnared<br />
och Lärjedalen för att ge människor<br />
med lindriga intellektuella funktionsnedsättningar<br />
en meningsfull<br />
sysselsättning. Målsättningen för<br />
Språnget är att de ska få praktikplatser<br />
på den öppna arbetsmarknaden,<br />
och kanske också i förlängningen en<br />
anställning. Stadsdelarna har erbjudit<br />
de arbetssökande en coach, som är<br />
med och tar fram en plan för vilka<br />
jobb och arbetsuppgifter som kan vara<br />
lämpliga utifrån de olika individernas<br />
förutsättningar. Coachen är sen med<br />
under hela praktik perioden som stöd.<br />
Det resultat som man sett hittills är ett<br />
ökat självförtroende hos deltagarna<br />
när de blivit en tillgång på sin praktikplats.<br />
Några exempel på arbeten som<br />
erbjudit praktikplatser är äldreboende,<br />
matvaruaffär, bamba och TV-montör.<br />
Språnget började som ett projekt,<br />
men är nu en del av den dagliga<br />
verksamheten.<br />
20 21<br />
Möten över stadsdelsgränserna – för ökad<br />
mångfald – var syftet när projektet med<br />
vän klasser startade i <strong>Göteborg</strong>s förskolor<br />
och skolor läsåret 2005/2006. Den gränsöverskridande<br />
metoden används idag på<br />
museerna just för att öka mångfalden.<br />
Sång, dans och recitation för killar var temat när<br />
Frölunda kulturhus under hösten 2008 arrangerade<br />
musikalen Killar i samband med utställningen med<br />
samma namn. Målgrupp var killar i åldern 15-16<br />
år med varierande etnisk bakgrund från de västra<br />
stadsdelarna. Tillsammans med dans- och dramapedagogen<br />
Jeanette Montoya satte ungdomarna<br />
upp en musikal på killtemat. Många av deltagarna<br />
hade aldrig skrivit en text förut. Tanken är att samarbetet<br />
mellan kulturhuset, Jeanette och musikalmedlemmarna<br />
ska fortsätta i någon form.<br />
För att bli tryggare och mer kompetenta i mötet med<br />
barn och ungdomar med funktionsnedsättning har<br />
musei pedagoger fått handledning. Pedagogerna har<br />
besökt särskolor i olika stadsdelar och på det sättet ökat<br />
sin kunskap om målgruppen. Lärarna på särskolorna har,<br />
å sin sida, stärkt sina roller som kultursamordnare<br />
i särskolans så kallade intressegrupp.
Fotbollen förenar<br />
Gais är inte bara ett av Sveriges bästa fotbollslag. Klubben<br />
samverkar också framgångsrikt med skolan, Rädda barnen<br />
och andra om sociala frågor. Men varje dag arbetar föreningen<br />
också i det tysta för integration och mångfald.<br />
– I idrotten görs det jobbet utan att man tänker så mycket<br />
på det. Då blir det bäst.<br />
AV JOHAN BERGSTEN<br />
Så säger Leif Gjulem, sportchef för Gais ungdomssektion under<br />
en träff med honom och fyra av killarna i klubbens P 17-lag.<br />
Mötet sker på ett soldränkt Gaisgården en stund innan ett av<br />
veckans träningspass.<br />
Alla de fyra killarna är födda i Sverige, men tre av dem har<br />
föräldrar som invandrat från andra länder. Azur Basic och<br />
Tommie Veljovic har bosniska rötter och Mohammed Ismail<br />
palestinska. Den fjärde i sällskapet, Andreas Hafvenström, är<br />
”helsvensk”.<br />
Det är ingen som har räknat, svarar Leif på frågan om hur<br />
stor andel av ungdomarna i Gais som har utländsk bakgrund.<br />
– Men det rör sig nog om ungefär hälften, säger han.<br />
Att blandningen är så stor är inget som någon över huvud<br />
taget verkar ägna en tanke, förklarar de fyra killarna.<br />
– Det finns ingen skillnad mellan oss. Tränarna behandlar<br />
oss lika och det är aldrig något skitsnack mellan spelarna, säger<br />
Mohammed.<br />
Azur, Tommie och Andreas håller med, och två av dem tror<br />
att förklaringen helt enkelt har att göra med det stora gemensamma<br />
intresset – fotbollen.<br />
Bakgrunden har ingen betydelse<br />
– i Gais är alla välkomna. Det är<br />
Tommie Veljovic, Azur Basic, Andreas<br />
Hafvenström och Mohammed Ismail<br />
i P 17-laget helt överens om.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
22 23<br />
– Gais letar helt enkelt efter bra fotbollsspelare, och då spelar<br />
det ingen roll varifrån man kommer, säger Azur.<br />
– Hur bra man spelar fotboll är viktigast. Bakgrunden har<br />
ingen betydelse, säger Andreas.<br />
– Gais hälsar alla välkomna oavsett vilken bakgrund man har,<br />
slår Tommie fast.<br />
Började tidigt<br />
Samtliga i kvartetten började spela fotboll i 5-6-årsåldern i<br />
andra föreningar. Till Gais sökte de sig senare, när leken mer<br />
och mer började likna allvar.<br />
I P 17-laget tränar man fyra pass i veckan, en och en halv
timme varje gång. Lägg därtill en match varje vecka. Ett ganska<br />
tufft schema, med andra ord.<br />
– Visst, Gais är en elitklubb även på ungdomssidan. Det är<br />
ingen tvekan om det, konstaterar Leif.<br />
Han håller med de fyra killarna om att Gais letar efter duktiga<br />
fotbollsspelare.<br />
Men det är inte därför klubben motverkar främlingsfientlighet,<br />
försäkrar han.<br />
– Jag skulle vilja säga att vi lever efter de ideal och i den tradition<br />
som har funnits länge i svensk idrottsrörelse – att alla ska<br />
Tufft men schysst. Azur, till höger,<br />
i närkamp med en lagkamrat under<br />
träningspasset. Foto: Johan Bergsten<br />
24 25<br />
få vara med. I en elitklubb måste man visserligen nå en viss<br />
kapacitet för att platsa, men inget annat ska hindra.<br />
– Vi tittar ju förstås inte bara på hur bra man är på fotboll.<br />
Den sociala förmågan är minst lika viktig, att man har en bra<br />
attityd mot både klubbkamrater och ledare.<br />
Ledarnas attityd mot spelarna, då? Azur, Tommie, Andreas<br />
och Mohammed har åsikter om hur den ska se ut. Rättvisa, att<br />
alla ska bemötas likadant oavsett bakgrund, ingen favorisering,<br />
att varje individ ska mötas med respekt… Gais lever upp till<br />
kraven, tycker de.<br />
– Men det är inte bara ledarna som ska visa respekt mot oss.<br />
Vi måste vara likadana tillbaka mot dem. Det håller inte att<br />
strunta i ledarnas instruktioner eller när de säger till en vad<br />
man ska göra, säger Mohammed.<br />
Azur påpekar att man som spelare dessutom är representant<br />
för något mer än sig själv när klubbdressen åker på.<br />
– Säg att jag gör något dumt när jag spelar en match och en<br />
journalist ser det. Då är det inte bara jag utan även Gais som<br />
råkar illa ut.<br />
Inga tråkningar i Gais<br />
Tommie berättar att han inte har varit med om några trakasserier<br />
eller liknande sedan han började i Gais. Däremot har han<br />
stött på det i andra sammanhang, både på och utanför fotbollsarenan.<br />
– I skolan kan det förekomma halvrasistiska kommentarer,<br />
sådant som kanske påstås vara skämt men som jag tycker är<br />
onödigt.<br />
Azur känner igen det.<br />
– Ja, i andra klubbar kan man höra sådana saker som ”ska<br />
den blatten ta min plats i laget”.<br />
Mohammed:<br />
– Innan jag började i Gais var jag med om det, och det kändes<br />
inte bra. En gång gick jag faktiskt fram till en som sa så och<br />
frågade: ”Varför säger du så?” Men jag tror egentligen att det<br />
bästa är att inte försöka ta åt sig.<br />
Andreas berättar att den klubben som han var med i innan
övergången till Gais också hade en rätt stor andel spelare med<br />
utländsk bakgrund.<br />
– Där tycker jag inte att man höll på och tråkade varandra.<br />
Och i Gais finns det inte alls något sådant.<br />
I det sammanhanget kommer vi in på hur viktig idrotten<br />
är för både individ och samhälle. Gais drar strån till stacken<br />
genom samarbete med både skolan och ideella organisationer<br />
som Rädda barnen och, som sagt, i sitt vardagsarbete.<br />
Leif poängterar att massor av andra idrottsklubbar har ett<br />
liknande engagemang och att vi lika gärna kunde ha valt någon<br />
annan förening för att spegla idrottens stora betydelse för integration<br />
och mångfald.<br />
Killarna håller med. Azur:<br />
– Idrotten har helt klart utvecklat <strong>mig</strong> som person, inte bara<br />
som fotbollsspelare. Mitt självförtroende har blivit bättre. Det<br />
märks till tydligt, inte minst i skolan. Det finns nog inget bättre<br />
än idrotten när det gäller att stärka sådana sidor.<br />
Föräldrar med attitydproblem<br />
Leif säger att han blir glad när han hör killarnas kloka ord och<br />
att attitydproblem lyser med sin frånvaro i deras lag.<br />
– Jag tror faktiskt att det här att ha olika bakgrund upplevs<br />
som helt naturligt för ungdomar. De som har problem med<br />
detta är snarare vuxna, ledare och föräldrar.<br />
– Därför hoppas jag bara att de här ungdomarna tar med sig<br />
sin vettiga attityd upp i vuxen ålder. Så blir det tyvärr inte alltid.<br />
Han berättar om ledare som inte passar för uppgiften,<br />
antingen för att de pekar med hela handen eller ger uttryck för<br />
främlingsfientlighet.<br />
– Därför får vi aldrig slappna av och tro att allt är frid och<br />
fröjd en gång för alla. Samtal om de här frågorna måste pågå<br />
hela tiden.<br />
Dessvärre finns det också föräldrar som beter sig mycket<br />
olämpligt, fortsätter han.<br />
– Dels har vi dem som lägger sig i tränarnas uppgifter för att<br />
de upplever att deras barn blir missgynnat. Och dels de som<br />
– En bra attityd mot klubbkamrater<br />
och ledare är lika viktigt som att man<br />
är bra på fotboll, säger Leif Gjulem,<br />
sportchef för ungdomssektionen.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
”Vi får aldrig slappna av och tro att<br />
allt är frid och fröjd en gång för alla.<br />
Samtal om de här frågorna måste<br />
pågå hela tiden.”<br />
26 27<br />
visar prov på ren rasism av typen: ”Ska han som är från<br />
Bergsjön ta min pojkes plats!”<br />
”En klubb för hela <strong>Göteborg</strong>”<br />
Med eftertryck lägger han till:<br />
– För det första är det en total missuppfattning, och tyvärr<br />
ganska vanlig, att Gais skulle vara en centrumklubb. Gais är en<br />
förening för hela <strong>Göteborg</strong>! För det andra är alla välkomna till<br />
Gais, oavsett bakgrund.<br />
Ibland tycker han att det hade varit på plats med en föräldrautbildning.<br />
– Men jag är rädd att det är svårt att lära gamla hundar sitta.<br />
Helt klart är i alla fall att många vuxna har mycket att lära av<br />
sina barn.<br />
Under träningspasset som följer efter intervjun ser jag 20<br />
ungdomar som har kul och som ger och tar, tufft men schysst.<br />
Känslan infinner sig att Gais är på rätt väg.<br />
Fast en nog så viktig utmaning återstår förstås – att öppna<br />
dörren även för tjejer.<br />
– Vi har ett juniorlag med 17 spelare och en fotbollsskola<br />
för yngre tjejer, så vi får ser var det landar. Målet är förstås att<br />
flickor ska ha samma möjlighet som pojkar att spela fotboll<br />
i vår förening, säger Leif.
Öppet klassrum<br />
En lärares öppenhet kan påverka arbetsklimatet i både kollegiet<br />
och elevgrupperna. Charlotte Persson, lärare på Angeredsgymnasiet,<br />
berättar om sina erfarenheter.<br />
AV VANJA LARBERG<br />
Charlotte Persson är lärare i livskunskap, religion och svenska.<br />
Hon är också öppet gay. Detta har gjort att en aspekt av lärarrollen<br />
– en vuxen som eleverna kan testa sin egen identitet mot<br />
– har blivit extra tydlig.<br />
Charlotte berättar att några av hennes elever har ett stort<br />
behov av att förklara för henne att de är hetero, t.ex. genom<br />
att ställa frågor om ”ni som är homo” eller genom att för alla<br />
berätta om sin partner av motsatt kön.<br />
Andra elever testar istället gränser, och kan till exempel hålla<br />
varandra i handen när de går förbi henne, för att se vilka reaktioner<br />
de får.<br />
Och så finns förstås gruppen som har behov att själva få<br />
komma ut, något som händer flera gånger varje år.<br />
– Nu senast i år var det en tjej som kom och sa: ”Jag är ju<br />
bisexuell men har kille. Tycker du jag ska berätta det för de<br />
andra i klassen?” En annan tjej frågade högt och ljudligt inför<br />
klassen i samband med sportlovet om hennes flickvän, som<br />
hade sportlov senare än oss, fick följa med henne till skolan<br />
vecka 9. Sen satt hon och hennes tjej och gosade i en hel vecka<br />
allt medan hon sökte min bekräftelse så fort jag gick förbi.<br />
Hur såg det då ut när Charlotte började jobba på Angeredsgymnasiet,<br />
var det självklart från början att vara öppen?<br />
Charlotte kom dit när hon gjorde sin lärarpraktik, i ett skede<br />
Charlotte Persson (tredje från vänster i<br />
främre raden) tillsammans med elever<br />
i klass Ps3c på Angeredsgymnasiet.<br />
Foto: Privat<br />
28 29<br />
då man började med ämnet livskunskap, ett ämne som hon<br />
engagerade sig i. Hon var från början öppen med sin sexuella<br />
läggning för de närmsta kollegerna och sin praktikhandledare.<br />
Men i mötet med eleverna fick hon av flera kolleger<br />
rekommen dationen att inte vara öppen, eftersom de befarade<br />
att detta skulle göra att hon kunde råka illa ut.<br />
– Flera tyckte att min läggning var en privatsak och inget<br />
jag behövde vara öppen med, säger Charlotte. Tyvärr lyssnade<br />
jag på mina äldre kolleger, vilket gjorde att jag hamnade i en<br />
mycket märklig situation. Efter att ha varit öppet homosexuell<br />
och engagerad i RFSL både lokalt och på riksplanet, startat<br />
och suttit som ordförande för gaystudenterna i <strong>Göteborg</strong>, varit<br />
skolinformatör och uppsökare, samt föreläsare på psykologiska
institutionen om hbt, skulle jag nu plötsligt backa tillbaks in i<br />
garderoben igen.<br />
Under perioden ”i garderoben” blev många vardagssituationer<br />
konstiga. När en lärarkollega berättade för en skolklass<br />
om sin man och sina barn, vad skulle Charlotte säga då? Låtsas<br />
att hon levde ensam eller med en kompis? Eller när kolleger<br />
frågade hur stort hon bodde, och hon svarade ”i en trea”, men<br />
såg att de tyckte att det var märkligt. Hade hon en så stor lägenhet<br />
alldeles själv?<br />
Det blev även en knepig situation privat att gå in i garderoben<br />
igen, och Charlottes dåvarande flickvän kände sig gömd<br />
och bortglömd när Charlotte inte längre var öppen med att<br />
de var tillsammans.<br />
”Är vi flera?”<br />
Eftersom det efter ett tag blev för påfrestande att inte kunna<br />
delta i det sociala snacket i arbetsrummet, så berättade<br />
Charlotte successivt för de kolleger som inte visste. Detta gjorde<br />
att hon fick veta att det var flera i personalen som var gay:<br />
– Jag upplevde det som jättekonstigt att kanske veta att vi var<br />
flera som var gay men att de andra inte var öppna. Jag minns<br />
inte riktigt hur jag gick tillväga för att ta upp det med dem,<br />
men känslan av att det var ett dilemma hur man skulle fråga en<br />
kollega om dennes läggning minns jag. Och jag undrade också<br />
för <strong>mig</strong> själv om detta egentligen var viktigt att veta?<br />
Hur kom det sig sen att hon valde att vara öppen i relation<br />
till eleverna?<br />
Efter drygt ett och ett halvt år på skolan, träffade Charlotte<br />
en av sina elever på ett uteställe för lesbiska. Hon förstod att det<br />
fanns risk för ryktesspridning. Hon kände då ett stort behov av<br />
att hennes egen klass fick veta det av henne först.<br />
– På måndagens klassråd samlade jag klassen, ritade ett hjärta<br />
på tavlan och bad dem komma fram och skriva ord som de<br />
förknippar med kärlek.<br />
När de skrivit klart så vände jag <strong>mig</strong> på darrande ben mot<br />
tavlan och skrev ”Bi- och homosexualitet =” ovanför hjärtat,<br />
precis som jag gör när jag är ute och föreläser för andras elever.<br />
Charlotte Persson, lärare som kom ut.<br />
Foto: Privat<br />
Hbt – homosexuella, bisexuella<br />
och transpersoner.<br />
En tredjedel av alla homo- och<br />
bisexuella lärare kan, vill eller<br />
vågar inte vara öppna med<br />
sin sexuella läggning Arbetslivsinstitutets<br />
rapport ”Fackmedlemmars<br />
uppfattningar<br />
om diskriminering på grund<br />
av sexuell läggning på arbetsplatsen”,<br />
Arbetslivsrapport<br />
2004:10.<br />
30 31<br />
”Du är fet fröken,<br />
du är fet.”<br />
Det blev helt tyst, men så började en elev klaga; ”Varför måste<br />
vi prata om sånt här nu?”.<br />
Jag tog ett riktigt djupt andetag och sa att det är något jag<br />
försöker säga: ”Jag är homosexuell. Jag kommer ut för er nu.”<br />
Det blev så tyst i klassrummet att man kunde höra en knappnål<br />
falla, bokstavligen. Sen reste sig en tjej upp och pekade på<br />
<strong>mig</strong> med båda händerna och skrek glatt: ”Du är fet fröken, du<br />
är fet.” Först fattade jag inte vad hon menade, men sen fattade<br />
jag att fet betyder cool. Alla började mumla gillande och några<br />
ställde lite frågor, men i övrigt var det inga problem.<br />
”Du är inte sån”<br />
Efter det kom Charlotte ut för ytterligare tre klasser som hon<br />
hade en närmare relation till, och det var mestadels glada<br />
reaktioner.<br />
Det var dock en av eleverna, en somalisk kille i en fordonsklass<br />
som hon undervisade i svenska 2, som blev riktigt arg när<br />
hon kom ut:<br />
– Jag hade inte kommit ut för hans klass, men visade Fucking<br />
Åmål, och ville att de skulle skriva ett referat på filmen. När<br />
eftertexterna från filmen rullade så sa han ”Ja, det är inte<br />
konstigt att svenska samhället ser ut som det gör när sånt här<br />
tillåts”. ”Vad menar du med det?” minns jag att jag frågade.<br />
”Ja sånt här, tjejer som är ihop med tjejer.”. ”Jaha, du menar<br />
såna som jag?” sa jag då. Han stirrade på <strong>mig</strong> med skräckslagen<br />
blick och så skrek han ”Du är inte sån” och sprang ut genom<br />
dörren och smällde igen den så det skakade i klassrummet.
Historien slutade dock bra, med blommor från killen på<br />
student dagen, och en intygan om att Charlotte var den bästa<br />
lärare han haft.<br />
Andra förväntningar på öppenhet<br />
När intervjun görs väntar Charlotte barn tillsammans med sin<br />
tjej och en bögkompis. Hon har under graviditeten fått uppleva<br />
att det finns andra förväntningar på att man ska dela med sig<br />
av sitt privatliv som gay än som hetero.<br />
– Att jag är gravid har givetvis lett till massvis med frågor<br />
och jag har försökt besvara dem så ärligt jag kan. Jag ser ju<br />
hur viktigt det är för dem att de får ställa sina frågor, men det<br />
känns bara lite orättvist ibland att jag inte som andra lärare kan<br />
säga ”hej, jag är gift och har barn” och sen är det bra med det.<br />
Det känns som man som gayperson har en skyldighet att vara<br />
öppen och tillmötesgående och gränsen mellan personligt och<br />
privat är ibland svår att hålla.<br />
Något som förhoppningsvis kan förändras när fler lärare kan<br />
vara öppna på sina arbetsplatser?<br />
Hos Skolverket kan man<br />
beställa ”Liv i Lärarrummet”,<br />
en handbok utvecklad av tolv<br />
olika organisationer. I den finns<br />
verktyg för att förändra den<br />
heterosexuella normen och<br />
skapa en bättre arbetsmiljö.<br />
Åldern ska inte hindra – men det<br />
gör den ofta för särskolans elever.<br />
Ett exempel är när de vill ta del<br />
av stadens kulturutbud. Eleverna<br />
kanske är målgrupp för en specifik<br />
föreställning. När betydligt yngre<br />
förskolebarn tar del av samma<br />
produktion vid samma tillfälle så<br />
känns det inte bra för de äldre.<br />
Detta är ett av problemen som<br />
har uppmärksammats tack vare<br />
en satsning för att stärka<br />
nä t verken för barn- och ungdomskultur<br />
i <strong>Göteborg</strong>s stad. Kulturförvaltningen<br />
står bakom<br />
satsningen. Ett förslag på lösning<br />
på ovan nämnda problem är att<br />
särskolan kontaktar arrangören i<br />
samband med att biljetter bokas.<br />
Önskemålen brukar tillgodoses<br />
eftersom arrangören är mån om<br />
att möta sin publik på bästa sätt.<br />
Samarbete istället för konkurrens är filosofin<br />
som världskulturnätverket Planeta bygger<br />
sin verksamhet på. Ett 200-tal arrangörer och<br />
aktörer från hela Västra Götaland ingår i Planeta.<br />
Syftet är att göra världskulturmusiken tillgänglig<br />
för alla. Planeta arrangerar varje år en världskulturfestival<br />
i <strong>Göteborg</strong> med konserter, filmvisning,<br />
utställningar, dansfestivaler, workshops,<br />
seminarier, barnaktiviteter med mera.<br />
32 33<br />
100 lägenheter under tre år – det bidrar Förvaltnings<br />
AB Framtiden med för att erbjuda bostad åt människor<br />
med funktionsnedsättning. Målgrupp för projektet, som<br />
går under beteckningen F 100, är personer med funktionsnedsättning<br />
som har rätt till bostad med särskild<br />
service. Bedömningen har gjorts att de här personerna<br />
klarar av att bo i ordinarie bostadsbestånd med stöd<br />
och service genom personlig assistans, hemtjänst eller<br />
boendestöd. I projektet samverkar Framtiden med<br />
fastighetskontoret och stadsdelarna.<br />
DAISY-talböcker för personer med nedsatt<br />
syn eller läs- och skrivsvårigheter bränns<br />
eller laddas ned till minneskort på Stadsbiblioteket.<br />
DAISY-spelare lånas också ut<br />
till personer som vill prova på tekniken,<br />
och läsecirklar arrangeras för personer<br />
som läser tal böcker. En särskild satsning<br />
på dyslexi görs under hela året med fokus<br />
på den europeiska dyslexiveckan med<br />
bland annat föreläsningar.<br />
Elever på Internationella skolan i<br />
Gårdsten bjuds in till bokbussen för ett<br />
speciellt projekt. Utgångspunkt är boken<br />
Resan som började med ett slut som<br />
är skriven av Zulmin Becevic och handlar<br />
om hans familjs flykt från Bosnien och<br />
hans första tid i Sverige som tolvåring.<br />
En professionell berättare, Kiriaki<br />
Christoforidis och en estradpoet,<br />
Emelie Hwang, förmedlar texter och<br />
de inbjudna niondeklassarna läser,<br />
lyssnar, berättar och skriver.
Moskébygge i mot-<br />
och medvind<br />
Det blåser kallt vid Ättestupan. Jag står med Lisa Olsson på<br />
gräsplätten i stadsdelen Lundby där den nya moskén ska byggas.<br />
Lisa hör till de göteborgare som sett till att hejda snålblåsten<br />
kring moskébygget. Hon tog initiativ till Facebookgruppen<br />
”Glada moskégrannar”, nu med över 1 000 medlemmar.<br />
AV SVEN GuSTAFSSON<br />
Hur kom det sig att hon engagerade sig för <strong>Göteborg</strong>smuslimernas<br />
rätt att bygga en moské?<br />
– Det beror nog på att jag bor så nära att jag inte kunde låta<br />
bli att reagera. Jag hade ju läst en del om moskébygget i tidningarna,<br />
men det var ju när det började ligga grishuvuden på<br />
gräsmattan utanför dörren som jag började bli arg och besviken.<br />
Lisa berättar att hon valde att bilda en Facebookgrupp därför<br />
att det var enkelt och naturligt för någon i hennes generation.<br />
– Hade jag varit lite äldre så hade jag skrivit en arg insändare,<br />
men det här var vad som låg <strong>mig</strong> närmast.<br />
– Jag trodde ju inte att det här skulle få sådan genomslagskraft,<br />
fortsätter Lisa. Jag startade gruppen och såg att det blev<br />
några medlemmar och sedan åkte jag iväg på skidsemester, för<br />
det var sportlov. När jag står på en alptopp så ringer telefonen,<br />
och då är det GP som undrar om det är jag som startat ”Glada<br />
moskégrannar”. Sedan har jag blivit inbjuden till debatt, haft ett<br />
TV-team från Utbildningsradion här som intervjuat <strong>mig</strong>, och<br />
flera journalistelever … Det har förvånat <strong>mig</strong> ganska mycket att<br />
det har blivit så. Men den reaktionen som jag har blivit gladast<br />
över är att jag kontaktades av dem som ska bygga moskén och<br />
– Här ska moskén ligga! säger<br />
Lisa Olsson, glad moskégranne.<br />
Foto: Sven Gustafsson<br />
34 35
att de är jätteglada för att det är några som engagerar sig på ett<br />
positivt sätt.<br />
Lisa menar att hon inte vill stå för den bild som ibland förmedlats<br />
om ett motstånd mot bygget i området.<br />
– Jag tycker absolut att man ska få bygga en moské. För <strong>mig</strong><br />
handlar det inte om innehållet i islam, utan om att det är en<br />
religionsfrihetsfråga. Jag upplever att den bilden som finns av<br />
muslimer är väldigt ensidig. Det finns ju fördomar om kristna<br />
också, men de flesta vet att det finns olika grupper av kristna,<br />
som har olika ståndpunkter och olika syn på samhällsfrågor.<br />
Jag som kristen behöver inte försvara den kristna extrem -<br />
högern i USA. På samma sätt borde det vara när man tittar<br />
på muslimer. Den vanliga muslimen ska inte behöva försvara<br />
sig för att det finns en extremgrupp som gör något på något<br />
annat ställe i världen.<br />
Ett annat samhälle<br />
Vi pratar en del om opinionen mot moskébygget, framför allt<br />
manifesterad i Sverigedemokraternas hemsideskampanj. Jag<br />
berättar om moskémotståndet i början av 90-talet, i samband<br />
med att bygglovet skulle beviljas. Då fanns en högljudd opposition<br />
som kallades Hisingens kommunala väljare och<br />
som leddes av författaren Arne Lindgren. Om man idag pratar<br />
med stadsdelsförvaltningen i Lundby så har de inte hört några<br />
som helst negativa reaktioner på bygget. Inga arga Lundbybor<br />
som stormat förvaltningsreceptionen, inga överfulla mailboxar<br />
hos politiker och tjänstemän.<br />
– Hälsan tiger still, menar Lena Malm, ordförande i Lundby<br />
stadsdelnämnd. Men hon säger samtidigt att det i det senaste<br />
valet fanns ett något större stöd för Sverigedemokraterna i<br />
Kvillestaden, den del av Lundby där moskén ska byggas, än<br />
på andra håll i <strong>Göteborg</strong>. Trots det ser hon inte att det skulle<br />
finnas något större utrymme för SD att agera. Tiderna har<br />
förändrats, är hennes förklaring:<br />
– Den rädsla Arne Lindgren underblåste fanns i ett helt annat<br />
samhälle. Nu vet många att det finns människor i <strong>Göteborg</strong><br />
– Hälsan tiger still, säger<br />
Lena Malm, ordförande<br />
i Lundby stadsdelsnämnd.<br />
Foto: Jonas Martinson<br />
36 37<br />
som har en annan religion. Majoritetssamhället inser att vi<br />
är olika. Det har skett en förändring i medvetandet.<br />
Och med den förändringen kommer också insikten att det<br />
finns fler frågor än moskébygget som vi måste lösa gemensamt<br />
för framtiden, resonerar Lena Malm:<br />
– Det är inte så enkelt. Jag tror att de allra flesta ser det.<br />
Två gånger förra året, i februari och december, placerades<br />
grishuvuden och andra slaktrester på moskétomten. Bägge<br />
gångerna fördes diskussioner om vem som hade ansvaret för<br />
att ta bort grisresterna. Från <strong>Göteborg</strong>s Stad hävdades att<br />
det är den som arrenderar marken som har ansvaret. Moskékommittén<br />
tycker annorlunda:<br />
– Vi ska inte ta ansvaret för att ett brott har begåtts, säger<br />
Ahmed al-Mofty i moskékommittén. Det är ett polisiärt arbete.<br />
Om vi hade börjat bygga skulle det vara vårt ansvar att bevaka<br />
området, men än så länge är det bara ett stycke mark som<br />
kommunen har hand om.<br />
Bra samarbete<br />
Vem som till sist såg till att slaktresterna försvann, det vet<br />
inte Ahmed al-Mofty. Men han är noga med att framhålla<br />
att moské kommittén har ett bra samarbete med stadsdels
nämnden i Lundby, med Brämaregårdens församling, fastighetsägarna<br />
i området och inte minst med polisen.<br />
Lena Malm vidhåller att det inte är kommunens ansvar att ta<br />
bort grisrester på moskétomten. Men hon har inte suttit med<br />
armarna i kors:<br />
– Nu när skändningarna skedde, så kände jag att det var mitt<br />
ansvar som politiker att agera. Är det polisens ansvar? Då blir<br />
det långa processer. Vi behöver rusta oss och vår personal i<br />
Lundby eftersom moskén ska byggas här. Så jag pratade med<br />
Christer, vår stadsdelschef. Vi måste få med det civila samhället.<br />
En aktör är BK Häcken. Brämaregårdens församling<br />
ville agera, så då hade vi kontakt med dem, och givetvis med<br />
moské kommittén. Vad kan jag som politiker göra? Och vad kan<br />
personalen göra? Det handlar ju om vilket bemötande man har.<br />
– Personligen tycker jag att det är allvarligt när man kränker<br />
personer, oavsett vad det handlar om. Jag tycker att man har ett<br />
moraliskt ansvar att agera.<br />
Lena Malm berättar att det har varit stadsdelsnämndens<br />
ambition att alla i organisationen ska vara insatta i frågan,<br />
”ända ut till sköterskorna i hemtjänsten”.<br />
– Hur kan vi agera? Hur kan vi vara vaksamma? Hur kan<br />
vi korrigera om man hör någon ryktesspridning?<br />
Men vad gör ni om det inträffar fler incidenter kring moskébygget,<br />
undrar jag.<br />
– Vi har en handlingsberedskap, svarar Lena Malm.<br />
”Jag tycker att<br />
man har ett<br />
moraliskt ansvar<br />
att agera.”<br />
38 39<br />
Moskébygget – en bakgrund<br />
AV SVEN GuSTAFSSON<br />
Vad kommer moskén på Hisingen att betyda för <strong>Göteborg</strong>s<br />
muslimer? Sedan den saudiska staten gått in med pengar för<br />
att finansiera bygget kommer <strong>Göteborg</strong> att ha en moské som<br />
är byggd för ändamålet. Nasir-moskén som funnits i Högsbo<br />
sedan mitten av 70-talet är onekligen byggd för sitt ändamål,<br />
men hemvist för Ahmadiyya-rörelsen, en liten gren av islam<br />
som majoriteten muslimer i världen inte betraktar som<br />
islamisk. Moskén på Hisingen, däremot, kommer förmodligen<br />
att uppfattas som ”Moskén” i <strong>Göteborg</strong> och få rollen som<br />
<strong>Göteborg</strong>smuslimernas ansikte utåt, trots att långtifrån alla<br />
muslimer i <strong>Göteborg</strong> kan tänka sig att betrakta den som ”sin”.<br />
Planerna på en moské i <strong>Göteborg</strong> har funnits sedan 80-talet<br />
och bygglov finns sedan början av 90-talet. När mosképlanerna<br />
blev offentliga för 20 år sedan gav de upphov till en stundtals<br />
hätsk debatt. Många diskussions- och debattmöten organiserades,<br />
men de lyckades aldrig lugna den högljudda opinion<br />
som på dessa möten ofta företräddes av Arne Lindgren, partiledare<br />
för Hisingens kommunala väljare. Eftersom finansieringen<br />
av moskén inte kunde lösas, sköts bygget på framtiden<br />
och opinionen mot moskén tystnade.<br />
Öppen för alla<br />
I samband med planeringen av moskén bildades en stiftelse vars<br />
uppgift skulle vara att organisera bygget – Sveriges muslimska<br />
stiftelse. Initiativtagare var Islamiskt Centrum i <strong>Göteborg</strong>, en av<br />
stadens äldsta muslimska församlingar. De flesta av församlingens<br />
medlemmar var turkiska arbetskraftsinvandrare. I stiftelsen<br />
ingick dock ett antal muslimska församlingar och föreningar,<br />
och den skulle vara en fristående organisation.<br />
Efter en del turer genom åren förefaller det som om Islamiskt<br />
Centrum inte längre har initiativet i stiftelsen. Istället har den<br />
numera ett mycket nära samarbete med Islamiska förbundet,<br />
som är en paraplyorganisation för flera föreningar, till exempel<br />
Islamiska skolan (Römosseskolan), Islamiska informations
föreningen, Forum för unga muslimer m.fl. Islamiska förbundet<br />
har drygt 300 medlemmar som kommer från hela den<br />
muslimska världen, men företrädesvis från Mellanöstern. Man<br />
bekänner sig till den sunnitiska riktningen av islam. Islamiska<br />
förbundet ser Hisingsmoskén som ett av två mosképrojekt i<br />
<strong>Göteborg</strong> – den andra planeras ligga i Angered.<br />
Företrädare för Sveriges muslimska stiftelse gör klart att<br />
även om moskén kommer att ha en sunnitisk inriktning, så<br />
ska den vara öppen för alla, också icke-muslimer. Det finns en<br />
mycket tydlig vilja att se moskén som en integrationsarena för<br />
göteborgarna. Språket i moskén ska vara svenska, eftersom det<br />
är det enda språk som förenar muslimerna i <strong>Göteborg</strong>, oavsett<br />
bakgrund. Man betonar också att moskén ska ha en imam som<br />
är förankrad i det svenska samhället och talar bra svenska.<br />
Stiftelsens företrädare hävdar, att de saudiska intressena<br />
inskränker sig till finansieringen. Den saudiska staten har inte<br />
formulerat några som helst villkor för att finansiera bygget,<br />
menar man.<br />
Dags att lämna källaren<br />
I vilken utsträckning kommer moskén att kunna samla muslimerna<br />
i <strong>Göteborg</strong>? Det är svårt att säga. Från stiftelsens sida<br />
tror man inte att en stor moské betyder att de flesta små ”källarmoskéerna”<br />
försvinner. Det kommer att finnas ett behov av<br />
moské lokaler i närområdet för många muslimer, för fredagsbönen,<br />
till exempel. Dessutom har ofta de olika församlingarna<br />
sin bas i olika etniska grupper. Men om moskén får rollen som<br />
islams ansikte utåt i <strong>Göteborg</strong>, finns det förstås ett intresse av att<br />
finnas där för fler organisationer än de som ingår i stiftelsen.<br />
För muslimerna i Stockholm med omnejd har Stockholmsmoskén<br />
på Södermalm en sådan samlande funktion. Samtidigt<br />
finns det mycket som skiljer muslimer i <strong>Göteborg</strong> åt, inte bara<br />
sunni och shia.<br />
Ändå kan moskén spela en stor roll som integrationsarena<br />
i <strong>Göteborg</strong>. En svensk muslim har uttryckt det så här: ”Det är<br />
viktigt att få komma upp från nedre gatuplan och in i en riktig<br />
moské. Så länge vi finns i källaren så finns vi inte på riktigt”.<br />
En Internationell Bokbuss i Stadsbibliotekets<br />
regi finns i <strong>Göteborg</strong> sedan 2007. Syftet är att<br />
nå ut till de 25 procent av <strong>Göteborg</strong>s befolkning<br />
som har andra modersmål än svenska i stadsdelarna<br />
där de bor. Bok bussen är utrustad med<br />
material för barn och vuxna på de tio vanligaste<br />
invandrarspråken, förutom svenska och engelska,<br />
skönlitteratur och fackböcker, musik, film, tidskrifter,<br />
lexikon, språkkurser och lättlästa böcker.<br />
Programverksamhet med bland annat sagoberättare,<br />
musik och estradpoesi arrangeras på<br />
bussen för att öka uppmärksamheten. Bokbussen<br />
besöker också 53 förskolor på förmiddagarna<br />
enligt ett rullande schema där man återkommer<br />
till varje förskola var fjärde vecka. Förskollärare<br />
har vittnat om att språkinlärningen går lättare<br />
tack vare den stora tillgången på böcker.<br />
Samarbete med Synskadades Riksförbund och kulturförvaltningen<br />
har Sjöfartsmuseet haft om en så kallad audioguide med inlästa<br />
texter om museets basutställning, avsett för synskadade. En syntolkningskurs<br />
för nämnda förvaltnings pedagoger genomfördes<br />
också hösten 2008. Tanken är att pedagogerna ska kunna hålla<br />
i visningar på museet för synskadade.<br />
40 41<br />
Kvinnor, män och alla vi andra<br />
Hösten 2009 bjuder Bergsjöns<br />
stadsdelsförvaltning alla medarbetare<br />
på en föreläsning med<br />
transinformatören Sara Lund/Claes<br />
Schmidt. Föreläsningen heter<br />
”Kvinnor, män och alla vi andra”<br />
och är en interaktiv inspirationsföreläsning<br />
om mångfald, normer<br />
och värderingar. Tanken är enligt<br />
Sandra Burman på personalenheten<br />
att föreläsningen ska ge en gemensam<br />
upplevelse för gruppen, som<br />
sen kan diskuteras efteråt på till<br />
exempel en arbetsplatsträff.<br />
Bergsjön hade 2006/2007 en föreläsningsserie<br />
för nyckelpersoner<br />
om mångfald och jämställdhet.<br />
Föreläsningen i höst innebär<br />
en nystart för serien, men med<br />
skillnaden att man denna gång<br />
vill nå ut till alla medarbetare.<br />
Upplevelser nära havet vill Sjöfartsmuseet ge<br />
barn med funktionsnedsättning med särskilt<br />
fokus på sällsynta diagnoser. Därför samarbetar<br />
museet med Ågrenska stiftelsen och erbjuder<br />
barnen möjlighet att uppleva och lära sig om<br />
havet. Det är Akvariets pedagoger som gör dessa<br />
besök på Ågrenska några gånger varje termin.
Ett eget språk<br />
Sveriges enda medborgarkontor på teckenspråk, Teckenspråksforum,<br />
finns i <strong>Göteborg</strong>. Att kontoret fyller en viktig funktion<br />
råder det inget tvivel om.<br />
– Om kontoret inte hade funnits? Då hade det blivit kaos,<br />
säger Karin Midsem.<br />
AV JOHAN BERGSTEN<br />
Karin är en av de sex döva eller hörselnedsatta personerna som<br />
finns på plats när Teckenspråksforum arrangerar sitt första<br />
arbetsgruppsmöte någonsin. Det sker en måndag i april,<br />
och de två informatörerna på kontoret, Annika Heidlund och<br />
Petra Nilsson, berättar att de är nöjda med uppslutningen.<br />
– Det är svårt att nå alla som vi vill nå, för det finns inga<br />
självklara kanaler. Så vi är glada att det kom så många som det<br />
gjorde till detta första möte, säger Annika.<br />
Av de sex närvarande är Björn Ångquist både döv och blind.<br />
Liksom två av de andra mötesdeltagarna är Björn pensionär.<br />
– Jag är här för att jag vill diskutera hur de döva har det i vårt<br />
samhälle, och det är roligt att flera andra vill samma sak.<br />
Petra förklarar att mötet har arrangerats för att Teckenspråksforum<br />
både vill ha information om svårigheter som döva och<br />
hörselnedsatta personer stöter på i vardagen och idéer om vad<br />
som kan göras för att förbättra situationen.<br />
Stora kunskapsluckor<br />
Vi återkommer till mötet senare i artikeln. Först kan det finnas<br />
anledning att förklara ett och annat om teckenspråk och ge<br />
Bra information är A och O, tycker<br />
Karin Midsem, till vänster.<br />
– Det gör livet lättare för oss som har<br />
teckenspråk som modersmål, säger<br />
hon. Ulla-Bell Thorin håller med.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
42 43<br />
bakgrunden till Teckenspråksforum. Kunskapsluckorna är stora<br />
hos myndigheter och allmänhet.<br />
– Många vet till exempel inte att teckenspråk är modersmål<br />
för personer som är döva sedan födseln. För dem är svenska<br />
bara andraspråk, säger Petra.<br />
Att det länge har pågått en debatt om dövhet/nedsatt hörsel<br />
ska betraktas som en funktionsnedsättning eller inte är också<br />
något som alla inte känner till. Diskussionen går i korthet ut på<br />
att funktionsnedsättningen inte skulle leda till hinder om samhället<br />
vore anpassat efter dövas behov. Teckenspråkigas villkor<br />
borde, enligt det synsättet, snarare jämställas med dem som<br />
gäller för personer som talar minoritetsspråk.<br />
Och faktum är att de som tycker så alldeles nyligen fick gehör<br />
för sin uppfattning. Den 18 maj ändrades lagen så att teckenspråket<br />
jämställs med de officiella minoritetsspråken i Sverige
– finska, samiska, romani, jiddich och meänkieli (tornedalsfinska).<br />
– Det är en viktig markering. Dels höjer lagändringen teckenspråkets<br />
status, och dels innebär den att teckenspråkiga nu kan<br />
hävda samma rättigheter till information från myndigheter<br />
som andra i samhället, säger Annika.<br />
Sveriges Dövas Riksförbund har dessutom aldrig velat ansluta<br />
sig till Handikappförbundet.<br />
– Orsaken är åsikten att rättigheterna man kämpar för ska<br />
grunda sig på språket och inte på funktionsnedsättningen.<br />
Även ur det perspektivet innebär den juridiska förändringen<br />
ett steg i rätt riktning, ett erkännande för gruppens identitet<br />
som språk minoritet, säger Petra.<br />
Sverige är ett av få länder som gör lagändringen. Och <strong>Göteborg</strong><br />
är, som sagt, den enda staden i Sverige som har ett medborgarkontor<br />
för personer med teckenspråk som modersmål.<br />
Varför går då <strong>Göteborg</strong> i bräschen för dövas intressen?<br />
Annika säger att man får förflytta sig bakåt i tiden för att hitta<br />
förklaringen.<br />
– Redan på 70-talet började ett antal eldsjälar arbeta intensivt<br />
med frågorna. På 90-talet blev <strong>Göteborg</strong> ett starkt fäste med<br />
De Dövas Hus på Järntorget som samlingsplats. Sedan dess har<br />
representanter för gruppen fortsatt kämpa för att tillgodose<br />
dövas behov av samhällsinformation, förklarar hon.<br />
2002 togs initiativ till ett kommunalt medborgarkontor för<br />
teckenspråkiga som administrerades av Majornas stadsdelsförvaltning.<br />
Det permanentades ett och ett halvt år senare. I<br />
december 2008 flyttade Teckenspråksforum till Bagaregården<br />
och är en enhet inom Social resursförvaltning. Informa törerna<br />
Petra och Annika är anställda av <strong>Göteborg</strong>s Stad för att jobba<br />
med frågorna.<br />
”Jag blir arg när<br />
jag träffar läkare<br />
som inte vänder<br />
sig till <strong>mig</strong> utan<br />
till min tolk och<br />
frågar: ”Ja, hur<br />
är det med<br />
henne då?”<br />
Ett steg i rätt riktning. Det tycker<br />
Annika Heidlund, till vänster, och<br />
Petra Nilsson, informatörer på<br />
Teckenspråksforum, om lagändringen<br />
som jämställer teckenspråk med<br />
officiella minoritetsspråk.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
44 45<br />
Båda två behärskar teckenspråket, Petra för att hennes föräldrar<br />
har nedsatt hörsel och Annika efter två och ett halvt års studier<br />
i teckenspråk. Hon har också undervisat i teckenspråk i tio år<br />
och arbetat på teckenspråkig förskola.<br />
Kände sig pinsam<br />
Nu tillbaka till det möte som skildrades i inledningen av denna<br />
artikel. De närvarande trevar lite i början av mötet innan de<br />
närmar sig kärnan. Via sina tolkar, som är där för min skull,<br />
berättar de lite allmänt som hur de har det i vardagen.<br />
Men efter ett tag kommer det ena exemplet efter det andra<br />
som tydligt illustrerar dövas utanförskap.<br />
Karin berättar om en spårvagnsfärd som slutade med en<br />
krock.<br />
– Jag förstod inte vad som pågick och kände <strong>mig</strong> pinsam och<br />
dum. När jag försökte ta reda på vad som hade hänt var det<br />
ingen som kunde hjälpa <strong>mig</strong>. Det hade underlättat om jag som<br />
döv hade kunnat få någon typ av information.<br />
Alicja Algotsson, som flyttade till Sverige från Polen för cirka<br />
20 år sedan, känner igen sig i det som Karin berättar.<br />
– Det är ofta i kollektivtrafiken som man skulle vilja ha mer<br />
information om vad som händer. Och när jag ser på TV är det<br />
svårt, eller när jag läser tidningar. Ibland klipper jag ut artiklar<br />
och tar med <strong>mig</strong> hit till Teckenspråksforum. Här får jag mycket<br />
hjälp. Tur att ni finns!<br />
Ulla-Bell Thorin pekar, liksom Alicja, på problemen att<br />
hänga med i nyhetsutbudet på TV.<br />
– Västnytt måste texta! Ja, egentligen skulle vi ju behöva en<br />
teckenspråkstolk i bild. Det vore allra bäst. Men åtminstone<br />
text.<br />
Dåligt bemötande i samband med färdtjänst är en annan sak<br />
som Ulla-Bell lyfter fram, liksom attityden inom sjukvården.<br />
– Jag blir arg när jag träffar läkare som inte vänder sig till <strong>mig</strong><br />
utan till min tolk och frågar: ”Ja, hur är det med henne då?”<br />
Visst, det finns läkare som är jättebra, men många behöver få<br />
mer information om oss döva så att de lär sig att bemöta oss på<br />
ett bra sätt.
Ulla-Bell är dessutom rullstolsburen och har nedsatt syn och<br />
en förlamning som gör att hon bara kan använda en hand när<br />
hon använder teckenspråket.<br />
– Det gör att jag ofta möts av reaktioner som gör det jobbigt<br />
för <strong>mig</strong>.<br />
I förbifarten nämns att Ulla-Bell Thorin är författare och<br />
har skrivit sex romaner som alla handlar om dövas situation<br />
i Sverige.<br />
– Jag vet bara att många döva har köpt mina böcker. Hur<br />
många hörande som har läst dem vet jag ingenting om. Min<br />
senaste bok, ”Med högburet huvud” kom ut för två år sedan.<br />
På mötet berättar hon lite om den diskriminering som hon<br />
och andra döva och teckenspråkiga utsattes för i skolan.<br />
– På 50-talet var det ”skottpengar” på oss som använde teckenspråk,<br />
säger hon och förklarar att hon välkomnar lagändringen<br />
som förhoppningsvis höjer statusen på hennes modersmål.<br />
Björn understryker det som Ulla-Bell berättade om teckenspråkigas<br />
svåra historia.<br />
Döv, blind och engagerad. Björn<br />
Ångquist var en av sex personer<br />
som kom till Teckenspråksforums<br />
första arbetsgruppsmöte för att<br />
uttrycka sina åsikter. (På bilden<br />
tillsammans med tolken<br />
Ylva Larsson.) Foto: Johan Bergsten<br />
TEcKENSPRåKSFORuM<br />
Startade: 2002 i Majornas SDF.<br />
Permanent 2004. Som verksamhet<br />
i Social resursförvaltning<br />
sedan 2006.<br />
Syfte: Att ge samhällsinformation<br />
och stöd på<br />
teckenspråk till döva/hörselskadade<br />
och deras anhöriga<br />
och att informera myndigheter<br />
om gruppens behov.<br />
Anställda: Informatörerna<br />
Annika Heidlund och<br />
Petra Nilsson.<br />
Antal teckenspråkiga<br />
i <strong>Göteborg</strong>: Cirka 500-600.<br />
46 47<br />
– Under min uppväxt på 40-talet var det strängt förbjudet att<br />
använda teckenspråket. Det var avläsning på läpparna som<br />
gällde. Bröt man mot förbudet så öppnade läraren locket på<br />
pulpeten. Man fick lägga händerna emellan och så drämdes<br />
locket ned på dem.<br />
Han berättar att han var glad när det kom ett förbud mot<br />
skolaga.<br />
– Men många lärare struntade i det och fortsatte med sina<br />
hårda metoder.<br />
Steg i rätt riktning<br />
Mycket återstår i arbetet med jämställdhet för döva. Men stora<br />
steg har ändå tagits jämfört med hur det var när Ulla-Bell och<br />
Björn växte upp.<br />
Mikael Andersson ger ett positivt exempel på att omgivningens<br />
bemötande har förbättrats.<br />
– Jag är medlem i en bangolfförening i Tuve, och där fungerar<br />
kommunikationen med de hörande alldeles utmärkt. I början<br />
skrev jag mycket, men numera använder jag kroppsspråk och<br />
pekar. Det är inga problem alls.<br />
Samtalet går över till att handla om döva ungdomars situation<br />
idag. En del av mötesdeltagarna poängterar vikten av att<br />
unga engagerar sig och att Teckenspråksforum har en regelbunden<br />
kontakt även med den uppväxande generationen.<br />
Det blir också en del resonemang om begreppet ansvar, att<br />
det är något som både kommunens politiker/tjänstemän å ena<br />
sidan och döva själva å den andra måste ta.<br />
Mötet går mot sitt slut. Alla är överens om att många viktiga<br />
punkter har tagits upp. Ulla-Bell säger:<br />
– Jag är så glad att Teckenspråksforum finns. Och jag hoppas<br />
att kommunen förstår hur viktigt det är för oss att ha detta<br />
medborgarkontor att vända oss till.<br />
– Ja, annars skulle det bli kaos, säger Karin med eftertryck.
Valet är fritt<br />
På Brännekulla Förskola i Torslanda är jämställdhetsarbetet<br />
en självklarhet. Dockvrån och byggrummet är borta, och har<br />
ersatts av leklådor och valstunder.<br />
AV VANJA LARBERG<br />
Hur såg det då ut när de började arbeta med frågan, och hur<br />
skulle de rekommendera andra att sätta igång? Kerstin<br />
Carlsson, rektor på förskolan, avråder andra från att börja<br />
på samma sätt som de själva gjorde:<br />
– Det är viktigt att vi börjar med oss själva. Man måste veta<br />
varför man gör detta, annars så ger det inget bra resultat. Vi var<br />
i början på studiebesök på förskolor i Gävle som jobbat med<br />
genus, och blev förstås inspirerade av de metoder de använde.<br />
Så vi började själva i den änden, alltså direkt med hur man<br />
kan jobba. Men det skulle vi ha gjort annorlunda idag. För när<br />
föräldrar kom och ifrågasatte varför vi ville jobba så, så hade vi<br />
inte kommit så långt i våra svar.<br />
Emma Hedeberg och Hanna Törnqvist som är pedagoger på<br />
förskolan tycker också att det är viktigt att börja i den reflekterande<br />
änden:<br />
– Sen kan man gå vidare med att göra ganska enkla observationer.<br />
Se individerna<br />
Ett exempel där de själva observerade sitt agerande, var be -<br />
mötandet av barnen i hallen på morgonen. De la då märke<br />
till att de ofta kommenterade barnens utseende när de kom,<br />
och sa olika saker beroende på om det var killar eller tjejer.<br />
– Det är viktigt att vi börjar med oss<br />
själva i jämställdhetsarbetet, säger<br />
rektor Kerstin Carlsson (mitten).<br />
Pedagogerna Emma Hedeberg och<br />
Hanna Törnqvist instämmer.<br />
Foto: Vanja Larberg<br />
48 49<br />
Efter det har de jobbat med att lägga mindre vikt vid om någon<br />
har tofsar eller glittriga hårspännen på morgonen, och mer på<br />
att bemöta barnen som de individer de är.<br />
Efter ett tag gick de vidare i sina observationer och undersökte<br />
miljön. De tittade på var barnen befann sig och hur de<br />
lekte. Kerstin berättar att de då upptäckte att flickorna ofta höll<br />
sig nära pedagogerna, och att killarna var i rummet där man<br />
fick vara för sig själv:<br />
– För att komma tillrätta med detta är pedagogerna inte en<br />
samlad grupp längre, utan sprider sig bland barnen och är mer<br />
aktiva i deras lekar. Vi har också möblerat om och gjort om<br />
rummen, så nu finns det ingen dockvrå eller byggrum längre.<br />
Vi har delat upp rummen efter färg istället.<br />
För att det ska fungera att inte ha fasta platser för olika lekar,<br />
jobbar man med leklådor. Barnen får ett lekmaterial i en låda<br />
som de kan ta upp på den plats där de vill vara och leka just då.<br />
För att barnen ska känna sig hemma med allt material som finns<br />
så sitter pedagogerna tillsammans med dem i grupp när de köpt<br />
in något nytt, och testar och berättar om användningen.
För att få en variation i valet av material så har man något som<br />
kallas valstunden. Hanna och Emma berättar att barnen får dra<br />
ett aktivitetskort. Det finns tre kort för varje aktivitet, vilket<br />
gör att barnen hamnar i varierade lekgrupper från dag till dag,<br />
beroende på vilket kort de väljer. Pedagogerna skriver även ned<br />
vilka kort som barnen tar, vilket gör att de kan ha koll på om<br />
det är ett material som något av barnen inte känner sig trygg<br />
med, och skulle behöva lära känna bättre.<br />
Hanna säger att detta har öppnat lekkonstellationerna, både<br />
när det gäller ålder och kön. Barnen får också en större bredd i<br />
sina val av lekkompisar i andra situationer, eftersom de har lärt<br />
känna fler i gruppen.<br />
Att de jobbar med kort på det här sättet har också en annan<br />
effekt som Emma pekar på:<br />
– Att alla de olika material som man kan leka med finns<br />
med på korten gör att barnen faktiskt får se allt det som finns<br />
att välja på. I annat fall kanske något ligger för högt upp på en<br />
hylla för att de ska kunna se det och upptäcka att de kan leka<br />
med det, eller så vågar de inte gå in i ett rum där en viss lek<br />
sker. Men med korten så får de en bredd att utgå ifrån, och får<br />
då möjlighet att pröva olika saker.<br />
Detta är ett uttryck för att de jobbar med kompensatorisk<br />
pedagogik. Det innebär att de inte vill göra om barnen, utan<br />
de vill erbjuda alla samma möjligheter att utvecklas genom<br />
att få tillgång till en variation.<br />
Man är sitt eget verktyg<br />
Vilka vinster har de då sett med att jobba med genus? Kerstin<br />
ser det som att det är stora pedagogiska vinster:<br />
– Pedagogerna blir mycket mer reflekterande, och får en ökad<br />
medvetenhet om att man är sitt eget verktyg; resultatet beror<br />
faktiskt på vad jag säger och hur jag agerar. Och när man har<br />
blivit medveten och självreflekterande i de här frågorna, så blir<br />
man även en bättre pedagog på det hela taget eftersom man<br />
funderat så mycket över sitt förhållningssätt. Varför gör vi som<br />
vi gör, och vad vill vi uppnå? För barnen innebär det en grund<br />
för att de kan utvecklas på alla möjliga sätt som individer.<br />
Kompensatorisk pedagogik<br />
innebär att man jobbar för att<br />
bredda flickors och pojkars<br />
traditionella könsroller. Målet<br />
är att ge dem samma möjligheter,<br />
så att de inte begränsas<br />
av de traditionella mönstren.<br />
Leklådor. Foto: Brännekulla förskola<br />
50 51<br />
Emma och Hanna ser också vinster med arbetet. Emma säger<br />
att barnen har blivit mer självständiga och mer självklart kan ta<br />
plats. Hanna tycker att den stora vinsten är att barnen fungerar<br />
i många olika lekkonstellationer. Hon tycker även att det har<br />
blivit mer öppet bland barnen och mindre konflikter.<br />
– Vi märkte att när vi själva jobbade intensivt med bemötande<br />
i hallen på morgonen, så började även barnen bemöta varandra<br />
annorlunda, och var inte heller lika fokuserade på det yttre.<br />
Hanna berättar att de även märkt att det uppstått lite nya<br />
typer av samtal mellan barnen:<br />
– En gång när de satt vid matbordet så berättade en kille att<br />
han hade en tjejkompis som fyllde år, och att han skulle ge<br />
henne en present. Han sa att hon skulle få en Barbie eftersom<br />
hon var tjej. En av tjejerna vid bordet reagerade och undrade<br />
hur han visste att hon ville ha det? ”Det vill väl tjejer ha?” ”Det<br />
är inte säkert, hon kanske leker med lego när du inte är där?”<br />
Tänkte du på vad du sa nu?<br />
Hur har då jämställdhetsarbetet påverkat samarbetet mellan<br />
kollegerna? Kerstin säger att man inom arbets gruppen har<br />
blivit mycket mer öppna och förstående mot varandra:<br />
– När man jobbar så mycket med att man måste förändra sitt<br />
tänkande, så lyssnar man in mer, och frågar kanske två gånger<br />
om man inte förstår. Det är bra eftersom de är beroende av<br />
varandra, och förväntas göra ett bra jobb tillsammans.<br />
Emma och Hanna menar att arbetet har gjort att de är mer<br />
öppna för att ta emot och ge varandra reflektioner över hur de<br />
jobbar. De vågar prata om varandras arbete och kommentera<br />
om det är något de hajar till inför; ”tänkte du på vad du sa nu?”<br />
Familjebilder på väggen<br />
När jag intervjuar dem så har de nyligen gått in i ett nytt<br />
program, som fokuserar på hbt-frågor. Detta arbete är än så<br />
länge bara på vuxennivå. Kerstin tänker sig att man skulle<br />
kunna jobba med bilder på väggarna av olika familjekonstellationer,<br />
och prata med barnen om hur olika familjer kan se ut.<br />
Man kan också, precis som när det gäller jämställdhet, jobba
med barnlitteraturen och ta in alternativa berättelser där. Hon<br />
betonar att det handlar om att skapa en tillåtande miljö snarare<br />
än om undervisning.<br />
På frågan om hur hon har upplevt hbt-arbetet i relation till<br />
hur det var att jobba med jämställdhet, säger Kerstin att hon<br />
hittills har upplevt det som svårare att jobba med hbt. Eftersom<br />
hbt är normöverskridande så kan det under arbetet komma<br />
upp fördomar som man inte vill ska komma upp, eller ens<br />
visste att man hade.<br />
Hur lever arbetet vidare i Torslanda?<br />
På Brännekulla förskola har man jobbat med jämställdhet som<br />
en del av sin verksamhet sen år 2003, så det är inget tillfälligt<br />
projekt.<br />
– Det finns ju en grund i frågorna nu, men helst skulle jag<br />
vilja att det fanns en genuspedagog anställd i stadsdelen, som<br />
kan hålla koll på omvärldsfrågorna.<br />
Torslanda har nu fått pengar från SKL (Sveriges kommuner<br />
och landsting) för att jobba med jämställdhetsintegrering i alla<br />
verksam heter, något som Torslandas folkhälsosamordnare Elsie<br />
Averlid håller i. Tre processutvecklare är anställda för att integrera<br />
programmet. Här blir frågan om hur man kan bemöta<br />
brukaren som en individ och inte utifrån kön återigen aktuell.<br />
Samma fråga som Brännekullas pedagoger jobbar med när<br />
de tar emot barnen i hallen på morgonen.<br />
Jämställdhetsintegrering<br />
går ut på att jämställdhetsperspektivet<br />
ska vara självklart<br />
och finnas med som en förutsättning<br />
för allt arbete inom<br />
till exempel en kommun.<br />
Inger Rydström drog upp planerna<br />
för jämställdhetsarbetet i Torslanda.<br />
Foto: Johan Wingborg<br />
52 53<br />
Torslanda som tankemodell<br />
AV VANJA LARBERG<br />
Inger Rydström är planeringsledare för jämställdhetsfrågor på<br />
Stadskansliet.<br />
– Inom skola och förskola har man väldigt tydliga uppdrag<br />
att man ska jobba med jämställdhet i läroplanen. Men få idag<br />
uppfyller kriterierna för det, säger Inger.<br />
Det var hon som riggade projektet ”Jämt i <strong>Göteborg</strong> – förskolor”<br />
där pedagoger från tolv stadsdelar deltog. Brännekulla<br />
förskola var en av dem. I planeringen av projektet funderade<br />
Inger mycket över hur arbetet med jämställdhet skulle leva<br />
vidare i organisationen och inte bara blir en tillfällig fråga.<br />
En viktig aspekt är som hon ser det att jobba i hela kedjan i<br />
organisationen. Är inte cheferna med på varför man ska jobba<br />
med jämställdhet, så lever det inte vidare efter projekttidens slut.
När hon planerade hur hon skulle lägga upp arbetet, så insåg<br />
hon att det inte lät sig göras att jobba mot hela staden. Hon<br />
ville istället satsa på fördjupning. Det var detta som resulterade<br />
i ”Jämt i Torslanda och Tynnered”. Ett arbete som gett mycket<br />
i förståelsen för hur man kan jobba med jämställdhet.<br />
– Även om vi inte skulle göra om vissa saker på samma sätt<br />
igen, så har det fördjupade arbetet i dessa stadsdelar gett användbara<br />
tankemodeller för att jobba med genus i organisationen.<br />
Ett djup i kunskapen<br />
Fördjupningen gällde inte bara platserna, utan också temat.<br />
– Vi valde väldigt tydligt att bara jobba med genus. Det var<br />
viktigt att fokusera på ett perspektiv, och gå in i det på djupet.<br />
Sen kan vi gå vidare i andra perspektiv och studera dem. Varje<br />
perspektiv måste få ta sin tid, och tas på allvar.<br />
Inger menar att det inte är en motsättning mellan att jobba<br />
med det intersektionella perspektivet (där man ser att varje<br />
individ inte bara tillhör en utan flera kategorier, som samverkar<br />
på olika sätt) och en fördjupning inom ett perspektiv. Istället<br />
säger hon att man måste jobba ordentligt med varje perspektiv<br />
för att förstå komplexiteten när de samverkar.<br />
Just nu assisterar Inger styrgruppen för politikerutbildning<br />
i genomförandet av en genusutbildning för kommunstyrelsen<br />
och en endagsutbildning för förtroendevalda. Och hon säger<br />
att det är ett rätt så tufft arbete att jobba med jämställdhet.<br />
– Det bränner till när man diskuterar genus. Och det ska det<br />
göra, i slutändan handlar det ju om fördelningen av makt.<br />
Intersektionalitet innebär<br />
ett perspektiv där man ser att<br />
det finns flera maktordningar<br />
som är beroende av varandra.<br />
Istället för att skilja olika sociala<br />
kategorier åt, vill man se på<br />
vilket sätt de samverkar.<br />
200 dagstidningar från olika delar av världen<br />
finns i Stadsbibliotekets tidningsrum.<br />
Hbt-personer, förutfattade meningar<br />
och genus – dessa ämnen avhandlades<br />
på två utställningar på Sjöfartsmuseet<br />
under våren och sommaren 2009. Den<br />
ena, Frizon, fokuserade på den frihet<br />
som homosexuella män fann till sjöss<br />
på Svenska Amerika Liniens fartyg<br />
under 50- 60- och 70-talen. Den andra,<br />
En soldat är en soldat är en soldat är<br />
en soldat, handlade om att ifrågasätta<br />
stereotyper inom yrkesgrupper där<br />
uniformen är central, exempelvis<br />
militär och sjöman. I utställningen<br />
konstaterades att allmänhetens uppfattning<br />
om en militär oftast har skurit<br />
sig med den gängse uppfattningen om<br />
en homosexuell man. Utställningens<br />
ambition var att peka på förutfattade<br />
meningar och lyfta fram mångfalden.<br />
54 55<br />
Kvinnokraft för somaliska kvinnor<br />
När Individ och Familjeomsorgen i Bergsjön<br />
under hösten 2008 tittade på arbetslöshetssiffror<br />
för den somaliska gruppen såg de<br />
att en stor andel var kvinnor. Det visade<br />
sig att det var få av de här kvinnorna som<br />
hade fått ta del av arbetsmarknadsinsatser<br />
mot arbete eller studier. Orsaken är både<br />
strukturell och kulturell. Därför pågår 2009<br />
en förstudie; ”Kvinnokraft”. Projektledaren<br />
för studien är Surer Asha Dini. Man jobbar<br />
i förstudien i fokusgrupper med somaliska<br />
kvinnor, för att identifiera och enas om svårigheter<br />
och möjligheter för dem att komma<br />
ut på arbetsmarkanden. Genom projektet<br />
ska personalen på IFO öka sin kunskap om<br />
livsvillkor och möjligheter för kvinnorna, och<br />
hitta sätt att arbeta utifrån detta, istället för<br />
att använda dagens metoder som uppenbarligen<br />
inte fungerat. Inom förstudien ska<br />
man arbeta med fokusgrupper och även<br />
jämföra hur arbetet går till i ett annat EUland.<br />
Om det nya arbetssättet blir framgångsrikt,<br />
kan det spridas till andra delar<br />
av <strong>Göteborg</strong>s stad.<br />
Kulturkafé med olika språkinriktning finns på Stadsbiblioteket några eftermiddagar<br />
per termin. Under en timme får man, förutom kaffe och kaka, ta del av författarbesök,<br />
översättare, uppläsningar och workshops. Kaféet har blivit en mötesplats för personer<br />
med de olika modersmålen, studenter som lär sig språken och människor som är<br />
lediga på dagarna. Biblioteket har även breddat medieutbudet, exempelvis facklitteratur,<br />
på andra språk än svenska. Dessutom arrangeras visningar för sfi-elever.
Språkcentrum<br />
De jobbar på flera skolor, och deras lektioner börjar när<br />
kollegernas slutar. Därför hamnar modersmålslärare ofta<br />
utanför och bemöts som främlingar. Språkcentrum i <strong>Göteborg</strong><br />
vill ändra på det och höja ämnets och lärarnas status.<br />
– En lärare som är en del i gemenskapen är en bättre lärare,<br />
säger Alan Navberg.<br />
AV JOHAN BERGSTEN<br />
Mötet med Alan och hans kollega Slobodanka Spendrup sker<br />
i Språkcentrums lokaler i Gamla Kvillebäcksskolan i Lundby.<br />
Sedan 2008 administreras arbetet för 185 modersmålslärare<br />
med 50 olika språk härifrån. Dessa lärare servar 10 000 barn<br />
och ungdomar i <strong>Göteborg</strong> med omnejd, från förskola till<br />
gymnasium.<br />
– Ett par av syftena med centret är att stärka modersmålslärarna<br />
som grupp och att markera hur viktigt ämnet faktiskt<br />
är, säger Raija Enckell, en av Språkcentrums fem rektorer.<br />
Alan och Slobodanka tillhör dem som välkomnade initiativet,<br />
och de bidrar aktivt till att förbättra förhållandena för modersmålslärarna,<br />
ämnet och, framför allt, eleverna.<br />
– Tillsammans med två kolleger startade vi en referensgrupp<br />
för ett tag sedan. Vi gör besök i skolor i <strong>Göteborg</strong> och informerar<br />
om vår och elevernas situation, om hur Språkcentrum är<br />
organiserat, om forskning på området och om hur samarbetet<br />
mellan modersmålslärarna och det övriga kollegiet kan förbättras,<br />
säger Slobodanka.<br />
Hittills har de fyra i referensgruppen hunnit besöka fem-sex<br />
Att ha respekt för eleverna<br />
är en av nycklarna till framgång<br />
för modersmålslärare, tycker Alan<br />
Navberg, här under en lektion på<br />
Burgårdens utbildningscentrum.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
56 57<br />
skolor, och reaktionerna är positiva för det allra mesta, berättar<br />
hon och Alan.<br />
Båda två har varit modersmålslärare länge, han sedan 1991<br />
och hon sedan 1979. De kan därför bekräfta behovet att ge<br />
yrkesgruppen och ämnet en större tyngd.<br />
– Innan jag började var kraven inte särskilt höga. Nästan vem<br />
som helst kunde bli modersmålslärare, bara man behärskade<br />
ett visst språk. Nu krävs betydligt större kunskaper, säger Alan,<br />
som kom till Sverige 1989 som politisk flykting från den turkiska<br />
delen av Kurdistan.<br />
Slobodanka håller med.
– Här på Språkcentrum är det ”svensk” kompetens som gäller,<br />
till skillnad från under vissa perioder tidigare då kraven var<br />
väldigt låga.<br />
Hon poängterar att satsningen på ämnet och lärarna har<br />
varierat sedan hon kom till Sverige från forna Jugoslavien<br />
(numera Serbien) 1973. Då och en tid framåt togs hemspråk,<br />
som det då hette, på relativt stort allvar, säger hon. Kombinationen<br />
neddragningar/stora flyktingströmmar fick negativa<br />
följder för modersmålsundervisningen.<br />
– Forskningen visar hur viktigt det är för elever att kunna sitt<br />
modersmål, både för identitetsutvecklingen och för att lära sig<br />
– Vi modersmålslärare vill bli en del<br />
av skolans helhet, säger Alan Navberg<br />
och Slobodanka Spendrup.<br />
Foto: Johan Bergsten<br />
58 59<br />
svenska på ett bra sätt. Trots det har man inte satsat tillräckligt<br />
mycket på modersmålsundervisningen genom åren.<br />
Den styvmoderliga behandlingen har märkts på flera sätt,<br />
tycker de två.<br />
– Det mest uppenbara är svårigheterna att bli en del av<br />
kollegiet och därmed gemenskapen, säger Alan.<br />
– Det beror på flera saker, framför allt på att vi kommer<br />
till skolorna sent på dagen då många av de andra lärarna går<br />
hem. Dessutom jobbar de flesta av oss på flera skolor. Under<br />
sådana omständigheter är det förstås inte lätt att komma in<br />
i ett samman hang på en arbetsplats, fortsätter han.<br />
Splittrade dagar<br />
Under sina 18 år som modersmålslärare har Alan i genomsnitt<br />
arbetat på ungefär tio skolor per läsår. Hans tjänst just nu<br />
innebär att han är IT-ansvarig på Språkcentrum på halvtid och<br />
modersmålslärare på halvtid.<br />
– I år är jag ute på en gymnasieskola och tre grundskolor och<br />
har undervisning.<br />
För Slobodanka har omfattningen varierat mer. På 70- och<br />
80-talen gjorde hon snabb karriär och blev metodiklektor,<br />
bland annat i just modersmål.<br />
– Men sedan 1996 är jag bara modersmålslärare. Det här<br />
läsåret har jag undervisning på tio olika grundskolor.<br />
På sikt arbetar Språkcentrum för att så många modersmålslärare<br />
som möjligt kan placeras på en skola, exempelvis genom<br />
att utbilda dem i ännu ett ämne.<br />
Det finns också idéer om att skapa större språkgrupper och<br />
därmed underlag på en och samma skola. Tanken är att få in<br />
ämnet inom ramen för skoldagen istället för efter skolans slut.<br />
Rädsla för det främmande<br />
Men förutom arbetstiden och resorna mellan olika arbetsplatser<br />
finns det andra hinder för modersmålslärarna att bli<br />
en del i helheten. Ett sådant hinder är attityder som ofta<br />
bottnar i rädsla för det främmande, säger de.<br />
– Integration handlar inte bara om att vi som kommer från
andra länder ska integreras i det svenska samhället. Riktig<br />
integration kräver också att våra svenska kolleger tar till sig vår<br />
kunskap och lär sig om oss och vår kultur, säger Slobodanka.<br />
Alan pekar på tendensen att generalisera och bunta ihop<br />
istället för att utgå från individens perspektiv.<br />
– Det finns mycket litteratur och många kurser om vikten<br />
av att sätta individen i centrum. Men jag tycker att många i<br />
samhället och skolan bemöter människor från andra kulturer<br />
gruppvis istället för som individer.<br />
Han tar tiden efter mordet på Fadime som exempel.<br />
– Fadime och hennes pappa var ju kurder och på många<br />
skolor fick jag svara på frågor som: ”Hur känner du dig efter<br />
det som har hänt?” Man lade skulden på <strong>mig</strong> såsom representant<br />
för gruppen kurder.<br />
Slobodanka känner igen sig i det som Alan beskriver. På<br />
90-talet flyttade hon tillfälligt tillbaka till Serbien.1996 återvände<br />
hon till Sverige.<br />
– När jag kom tillbaka fanns en fix, färdig och negativ bild<br />
av serber. Statusen var låg och det gällde att försöka vara stark,<br />
göra ett så gott jobb som möjligt och vara en förebild för<br />
eleverna. Inte alltid så lätt…<br />
Sverige i bräschen<br />
Samtidigt berömmer hon Sverige för att gå i bräschen i arbetet<br />
för integration.<br />
– I många europeiska länder har man inte alls kommit så<br />
långt som här i strävan att integrera till exempel modersmålsämnet.<br />
Den svenska modellen är värd att slåss för, men vi<br />
behöver jobba hårt för att komma ännu längre.<br />
Frågan om elevernas inställning till ämnet kommer upp.<br />
Slobodanka berättar att Språkcentrum har bidragit till ett ökat<br />
intresse.<br />
– Tjugo procent fler väljer modersmål jämfört med tidigare,<br />
så visst har centret gjort att statusen på ämnet redan nu har<br />
höjts.<br />
Alan konstaterar att flera komponenter påverkar elevernas<br />
inställning.<br />
SPRåKcENTRuM<br />
I GÖTEBORGS STAD<br />
Startade: 2008<br />
Finns: I Gamla Kvillebäcksskolan<br />
i Lundby<br />
Administrerar: 185 modersmålslärare<br />
i 50 språk.<br />
Målgrupp: 10 000 barn och<br />
ungdomar från förskola till<br />
gymnasium i <strong>Göteborg</strong> och<br />
kranskommunerna med annat<br />
modersmål än svenska.<br />
Övrigt: Förutom modersmålsundervisning<br />
erbjuder Språkcentrum<br />
också modersmålsstöd<br />
(till barn i förskolan) och studiehandledning<br />
(undervisning i<br />
andra ämnen på modersmålet).<br />
”Tjugo procent fler<br />
väljer modersmål<br />
jämfört med<br />
tidigare, så visst<br />
har centret gjort<br />
att statusen på<br />
ämnet redan nu<br />
har höjts.”<br />
60 61<br />
– Föräldrarnas engagemang spelar förstås roll, liksom skolans.<br />
Om jag som lärare tar ämnet på allvar och respekterar eleverna,<br />
ja då är chansen större att jag lyckas.<br />
Viktiga steg på vägen<br />
Språkcentrum i <strong>Göteborg</strong> har börjat ta viktiga steg på vägen,<br />
tycker Alan och Slobodanka. Vad är det då för mål de ser framför<br />
sig?<br />
– Det ena är att modersmålslärarna blir en del av skolans<br />
helhet, och att undervisning i vårt ämne sker under skoldagen.<br />
Det andra är att vi börjar samarbeta med andra lärare.<br />
Då kommer andra problem att lösas automatiskt, och<br />
chansen ökar att vi alla börjar bemöta varandra med respekt.<br />
Även för Slobodanka är en större koppling till övriga<br />
kollegiet ett hägrande mål.<br />
– Och en ännu större satsning både på vårt ämne och på<br />
eleverna än vad som är fallet idag. Det skulle på sikt innebära<br />
minskad brottslighet och annat positivt för unga i farozonen.<br />
Politisk vilja behövs för att nå dessa mål, säger Alan, och<br />
Slobodanka talar om vikten av att formulera och kämpa för<br />
visioner och idéer.<br />
– Vi måste ta på oss framtidglasögonen och försöka se vart<br />
vi är på väg. Då kan vi förhindra att samhället och skolan förändras<br />
på samma negativa sätt som vårt klimat.
Café Marta<br />
I Hammarkullens kyrka huserar Café Marta, en mötesplats<br />
med gemenskap, nätverksbyggande och egenmakt som syfte.<br />
AV VANJA LARBERG<br />
Varje fredag efter lunch håller Café Marta öppet i Hammarkullens<br />
kyrka. Caféet är en mötesplats för självhjälp som i år<br />
är inne på sitt andra år.<br />
Olika fredagar har olika teman. När jag är där är temat att<br />
träna svenska via sång. Förutom att träna svenska kan man få<br />
råd och stöd medan man fikar. Man kan även boka in sig hos<br />
May Musa, diakoniassistent, för ett lite längre samtal.<br />
– Vi har anpassat caféets teman efter de behov som finns<br />
i området, säger May. Några gånger per termin har vi till<br />
exempel fokus på hur man söker fonder. Förra terminen<br />
hade vi en föreläsning om asyllagar, eftersom vi visste att<br />
det bland dem som bor i området fanns behov av det.<br />
Frågor och fika<br />
Caféet ska även komplettera annan verksamhet som finns i<br />
Hammarkullen, till exempel medborgarkontoret.<br />
– Det är stor skillnad på att stå vid en disk vid medborgarkontoret<br />
och fråga något, och att besöka Café Marta som är<br />
en avslappnad miljö, menar May. Här kan man sitta och fika<br />
och ta frågorna efter hand, och knyta kontakter med andra<br />
under tiden. Människor som inte har så mycket kontakter i<br />
vardagen får utrymme här, och kanske lär de känna andra.<br />
– Gemenskap och trygghet – det<br />
är Café Marta, menar Parisa Issa.<br />
Foto: Vanja Larberg<br />
62 63<br />
Detta är en av de tre målsättningar som Café Marta har – att<br />
stärka människors gemenskap.<br />
Parisa Issa som besöker caféet den här fredagen är ett exempel<br />
på att caféet fungerar just så. Hon har inte bott så länge i<br />
området, men församlingen har varit ett bra sätt för henne att<br />
lära känna folk:<br />
– Jag märkte direkt en gemenskap och trygghet när jag kom<br />
till caféet. Tidigare var jag volontär på caféet och hjälpte till<br />
med bakningen i köket. Fast just nu så jobbar jag inte, eftersom<br />
jag är gravid och strax ska få mitt tredje barn.<br />
Hennes två äldsta barn Simon och Amanda har varit med i
caféets kök. Hon hoppas att det nya barnet också kommer att<br />
tycka om att vara med, för hon vill fortsätta som volontär.<br />
Dig skulle jag inte ha träffat annars<br />
Café Martas andra målsättning är att stärka människors nätverk.<br />
Detta fungerar på flera sätt. Dels har församlingen varannan<br />
vecka en nätverkslunch med alla de verksamheter som finns<br />
i området. Där ser de om de kan komplettera varandra, eller<br />
skicka någon vidare till en annan plats.<br />
Dels sker det via Café Martas volontärer. Rekryteringskanalerna<br />
för volontärer är inom kyrkan, på volontärbyrån och via<br />
affischering på universitet. Sara Johansson är församlingsassistent<br />
och hon säger att det finns en poäng med att få folk utifrån<br />
som volontärer, till exempel folk som går på universitetet:<br />
– Då kan man som besökare prata med någon som man<br />
kanske inte skulle ha träffat annars, och dessutom få en bild av<br />
hur det är att studera.<br />
– Egenmakt är en av caféets<br />
målsättningar, säger församlingsassistenten<br />
Sara Johansson.<br />
Foto: Vanja Larberg<br />
64 65<br />
Dagen när jag är på besök är tre nya volontärer där. De läser<br />
samhällspedagogik och tänker sig volontärarbetet som en del<br />
av sin utbildning.<br />
Sara berättar att det också från och till är människor som bor<br />
i området som är volontärer.<br />
Tills man ser att det lossnar lite<br />
När Sara och jag pratar om caféets tredje målsättning, egenmakt,<br />
så kommer vi in på förhållningssätt och bemötande från<br />
dem som jobbar på caféet.<br />
– Det är viktigt att man känner att man är någon när man<br />
kommer hit. Inom arbetslaget har vi pratat mycket om att det<br />
är viktigt att inte ta ifrån personer deras handlingskraft. Att de<br />
kan själva.<br />
Jag frågar om hon kan ge något konkret exempel på när hon<br />
bemött någon besökare så att denne stärkts. Hon menar att<br />
det kan vara svårt att se hur besökarna påverkas. De som bara<br />
kommer några enstaka gånger vet man inte vad de bär med sig.<br />
Hon funderar en stund, och säger sen att ett konkret exempel<br />
när hon kan märka att hon gör skillnad, är när hon möter barn<br />
som lever under väldigt pressade situationer, med föräldrar<br />
som har det svårt.<br />
”Inom arbetslaget har vi pratat mycket<br />
om att det är viktigt att inte ta ifrån<br />
personer deras handlingskraft. Att de<br />
kan själva.”
– Då kan man sitta och rulla boll en stund med barnet, tills<br />
man ser att det lossnar lite. Att barnet kanske skrattar.<br />
Språkövningar över hela stan<br />
Efter intervjuerna sitter jag med i hörnet av lokalen, där kantorn<br />
Leif spelar gitarr och en man som bor i området spelar dragspel.<br />
De sjunger sånger på svenska, och efter varje vers stannar de till<br />
och frågar om det är något som besökarna inte förstår.<br />
Ali, en av dagens besökare, sitter med och sjunger. Han är<br />
ganska ny i <strong>Göteborg</strong>. Han berättar att han har en utarbetad<br />
metod för att lära sig svenska:<br />
– Jag går på språkcaféer hela veckan. På måndagar är jag i<br />
Frölunda, på tisdagar i Bergsjön, på onsdagar i Kortedala,<br />
på torsdagar i Angered, och på fredagar i Hammarkullen.<br />
På frågan vilket av ställena han föredrar svarar han diplomatiskt:<br />
– Alla är lika bra.<br />
Besökare och volontärer på Café<br />
Marta. Överst till höger May Musa.<br />
Foto: Vanja Larberg<br />
cAFé MARTA<br />
är en mötesplats för råd och<br />
stöd i Hammarkullens kyrka<br />
som har funnits i två år.<br />
Ramverket för Café Marta är<br />
projektet ”Ny i Sverige”, där<br />
de fyra förortsförsamlingarna<br />
Bergsjön, Gunnared, Biskopsgården<br />
och Angered gemensamt<br />
fått ekonomiskt stöd,<br />
bland annat från <strong>Göteborg</strong>s<br />
kommun.<br />
Modevisning, matlagning, föredrag,<br />
diskussioner… Aktiviteterna har<br />
varit många under de år då Frölunda<br />
kulturhus arrangerat program där<br />
bland annat muslimska kvinnor har<br />
visat upp sin kultur.<br />
Språkkafé i samarbete med Röda korset<br />
arrangeras på Frölunda bibliotek.<br />
Aktiviteten går ut på att människor med<br />
annat modersmål än svenska möts och<br />
samtalar för att lära sig svenska bättre.<br />
På biblioteket finns också kurser för att<br />
stimulera människor med annan etnisk<br />
bakgrund än den svenska att våga<br />
ta steget mot vidareutbildning. Det<br />
finns också projekt med barnen som<br />
målgrupp. Ett av projekten riktar sig till<br />
förskolebarn. Föräldrarna erbjuds låna<br />
hem en kasse med böcker på barnets<br />
modersmål. I kassen finns också information<br />
om biblioteket. Tanken är att<br />
inspirera både till läsning och till fler<br />
besök på biblioteket. I Läs- och skrivstugan<br />
finns information och stöd till<br />
personer med läs- och skrivsvårigheter.<br />
66 67<br />
Inkludering och mångfald är centrala<br />
ord för personalen på resursavdelningen<br />
Honungen på Toleredsskolans förskola.<br />
Avdelningen samarbetar till exempel<br />
med särskolan på Toleredsskolan, och<br />
personalen finns ofta med när de yngre<br />
barnen skolas in på särskolan. Det är<br />
viktigt eftersom steget är stort från förskola<br />
till särskola. Det finns också många<br />
andra som man samarbetar med, bland<br />
annat Slättadammsgatans förskola, även<br />
om där inte alls finns lika många barn i<br />
behov av särskilt stöd. Olika intressenter<br />
ber ofta om att få göra studiebesök<br />
på Honungen för att på plats kunna<br />
studera den framgångsrika verksamheten.<br />
Många förfrågningar kommer<br />
också från lärarstudenter som vill<br />
göra sin praktik där. På det sättet har<br />
kon takter utvecklats med <strong>Göteborg</strong>s<br />
universitet för framtida samarbete.<br />
Foton, skulpturer och teckningar av personer<br />
med psykisk ohälsa – det är vad utställningen<br />
Open Mind på Frölunda kulturhus har handlat<br />
om. Utställningen har också visats i fem andra<br />
städer. Final på turnén blir det i Stockholm i<br />
december 2009. Open Mind är den första turnerande<br />
utställningen där personer med psykisk<br />
ohälsa visar sitt skapande. Den har kommit till<br />
efter önskemål från medlemmar i åtta så kallade<br />
Fontänhus. Fontänhusen i Sverige arbetar enligt<br />
Fountain Housemodellen, en metod som går ut<br />
på rehabilitering genom arbete.
Bemötande<br />
förutsätter koll<br />
Intresse av att möta människan bakom invandraren är<br />
grunden till god integration. Filosofin är enkel och fungerar,<br />
enligt Nabila Fattah Abdul.<br />
AV ANNELIE PETERSSON<br />
Kronhustorgets uteservering badar i sol. Hunden Lala dricker<br />
glupskt från vattenskålen under bordet och lägger sig sedan<br />
till rätta i skuggan. Det är tre års sedan Nabila Fattah Abdul,<br />
adopterade henne från gatulivet i Barcelona.<br />
– Hunden är gratis men köparen står för hälsoundersökning,<br />
vaccinationer och hemresa, berättar hon.<br />
Den oroliga och vaksamma hund som mötte henne då har<br />
förvandlats till en trygg vän. En kort, ointresserad blick är allt<br />
hon ägnar vår ihärdigt gläfsande bordsgranne.<br />
– Det enda jag märker från hennes bakgrund i dag är att hon<br />
äter allt och ogillar att vara ensam, säger Nabila Fattah Abdul.<br />
Vi har stämt träff för att tala om hennes syn på fungerande<br />
och ickefungerande integration. Faktum som hon möter dagligen<br />
i sitt nuvarande arbete som fritidsledare på Mixgården<br />
i Hammarkullen utanför <strong>Göteborg</strong>.<br />
Människan bakom invandraren<br />
För att beskriva sin syn på fungerande integration drar Nabila<br />
paralleller till gårdens sätt att arbeta. Mellan 50 och 70 ungdomar<br />
kommer till den kommunala fritidsgården varje dag.<br />
Tillsammans representerar de mellan 10 och 15 nationaliteter.<br />
Språkkrav på fritidsgårdar är fel enligt<br />
Nabila Fattah Abdul. – Vi vill ha hela<br />
ungdomen hos oss och inte bara den<br />
del som talar svenska.<br />
Foto: Leif Jacobsson/Scanpix<br />
68 69<br />
– Första steget i en lyckad integrationsprocess är att intressera<br />
sig för hur det ser ut runt omkring en människa, menar Nabila.<br />
För oss som arbetar på Mixgården betyder det att vi hälsar på<br />
ungdomen på deras eget språk och att vi är inlästa och uppdaterade<br />
på eventuella konflikter i hemlandet, fort sätter hon.<br />
Är föräldrarna bedrövade efter att ha följt ännu en självmordsattack<br />
i Bagdad på TV, märks det tydligt på ungdomarna.<br />
Det påverkar deras kompisar och det påverkar fritidsgården.<br />
– Om vi inte känner till hur ungdomarna har det kan vi<br />
heller inte göra en plan för hur vi ska agera, säger Nabila.<br />
Uppfattningar som att det inte spelar roll varifrån man<br />
kommer, tror hon inte på. Tesen att ”vi alla är människor
och bör därför bemötas på samma sätt” gör henne riktigt arg.<br />
– Det är inte så! Vart du ska beror på var ifrån du kommer,<br />
säger hon och berättar om en sfi-lektion som inte förlöpte<br />
enligt plan.<br />
I folkbildande syfte valde läraren att besöka en svensk kyrkogård<br />
tillsammans med sin klass. På plats bland gravarna blev<br />
flera av deltagarna alldeles förtvivlade. Det visade sig att flera av<br />
kvinnorna i gruppen kom från Irak. För en kort tid sedan hade<br />
de flytt från sönderbombade hemkvarter och kämpade nu med<br />
minnet av skadade och döda vänner och släktingar.<br />
– Att besöka en kyrkogård i det skedet kunde inte ha varit<br />
mer fel, säger Nabila sammanbitet.<br />
Hade man intresserat sig för deltagarnas bakgrund skulle<br />
misstaget aldrig ha gjorts, menar hon.<br />
Språkförbud förkastligt<br />
– Det är viktigt att komma ihåg att flera av våra ungdomar<br />
har levt här kortare än tio år. De kommer fortfarande ihåg sitt<br />
hemland, minns lukter och har egna relationer till släktingar<br />
som blivit kvar, säger Nabila.<br />
Förbud att tala andra språk än svenska är fel på många sätt<br />
menar Nabila.<br />
– Vi vill ha hela ungdomen hos oss, inte bara den delen som<br />
talar svenska. Dessutom vill vi upphöja ungdomarnas bakgrund.<br />
Det är svårt nog att vara ung i ett nytt land. Ungdomarna<br />
behöver tillgång till hela sitt register för att uttrycka sig och<br />
bearbeta tankar och känslor och då behövs modersmålet,<br />
menar hon.<br />
– Min arabiska är på samma nivå som en sjuårings. På besök<br />
i Libanon kände jag <strong>mig</strong> så frustrerad av att inte kunna uttrycka<br />
<strong>mig</strong> ordentligt. Jag är socialpedagog, kolumnist och har skrivit<br />
böcker men på arabiska kunde jag inte ens argumentera för<br />
varför jag är vegetarian. Då förstod jag delvis hur jobbigt det<br />
måste vara att inte kunna kommunicera fullt ut.<br />
För personalen på Mixgården har det därför varit viktigt att<br />
behärska så många av de språk som finns representerade på<br />
gården som möjligt.<br />
Sfi – svenskundervisning<br />
för invandrare.<br />
MIxGåRDEN<br />
fick sitt namn 1998 och ligger<br />
i Hammarkullen. Hit kommer<br />
ungdomar mellan 13 och 20<br />
år för att fika, se på bio, spela<br />
pingis eller bara vara.<br />
Måndagar är tjejkvällar.<br />
Välkomnande, trygg atmosfär<br />
och tydliga, rättvisa gränser<br />
är viktiga delar i arbetet.<br />
70 71<br />
När integrationsfrågan kommer på tal på Mixgården blir diskussionen<br />
het, enligt Nabila.<br />
– Våra ungdomar är väldigt smarta ibland. De håller inte<br />
med om att vi invandrare är otillräckligt integrerade. Jag kan<br />
ett och annat ord på kosovoalbanska, somaliska, arabiska och<br />
svenska. Jag äter bosnisk mat och umgås med människor från<br />
flera olika kontinenter, praktiskt taget varje dag. Egentligen är<br />
det ju vi som är integrerade, fast i varandra. Dessutom har vi<br />
det svenska språket gemensamt.<br />
Integration till svenska<br />
Att integreras in i något handlar till syvende och sist om kommunikation.<br />
Det kräver en mottagare men också en sändare.<br />
Hur tongivande är sändaren i det här fallet? Hur många talar<br />
varmt om den svenska husmanskosten, det svenska kulturarvet<br />
eller landets historia?<br />
– Många invandrare blir förvirrade av att så få svenskar är<br />
stolta över sitt land. Svensk historia är hur intressant som helst<br />
men frågar du en svensk så vet de väldigt lite om landets historia.<br />
Hur kan man förvänta sig att invandrare ska känna respekt<br />
för Sverige när svenskarna knappt är stolta? undrar Nabila.<br />
Själv minns hon sina egna skolavslutningar i kyrkan med<br />
värme.<br />
– Mina föräldrar tyckte att det var jättefint att gå till<br />
kyrkan. På flera håll har traditionen tagits bort. Det är synd,<br />
det blir faktiskt allt svårare att få en naturlig kontakt med det<br />
ur svenska, fortsätter hon.<br />
ungdomar möter politiker<br />
Under tio års tid har Mixgården haft öppet även på sommarlovet.<br />
I början av sommaren arbetar mellan 20 och 30 ungdomar<br />
på Mixgården. Ungdomarna kallas ”Fixarna”.<br />
– Under två veckor samlar de in pengar till solidaritetsprojekt<br />
runt om i världen. De lär sig om landets historia och konflikter.<br />
Fixarna har samlat in pengar till ett barn- och ungdomscenter<br />
i Palestina, ett palestinskt flyktingläger i Libanon och till en<br />
fritidsgård i Brasilien, berättar Nabila.
Under ”fixarveckorna” är gården stängd för övriga ungdomar<br />
för att sedan öppna för alla några veckor in på sommarlovet.<br />
I maj i år såg det dock ut att bli en annorlunda sommar för<br />
ungdomarna. Mixgården hotades av ekonomiska nedskärningar.<br />
– Fritidsgårdens fotboll, dans och musikverksamheten las<br />
ned helt och hållet och gården hotades att stänga helt under<br />
sommaren, berättar Nabila.<br />
Mixgården påverkas av nedskärningar<br />
samtidigt som kommunen föreslår<br />
ett pariserhjul vid <strong>Göteborg</strong>soperan.<br />
– Sådant är omöjligt att förklara för<br />
ungdomarna, säger Nabila.<br />
Foto: Leif Jacobsson/Scanpix<br />
72 73<br />
Förslaget fick gårdens ungdomar att reagera. De bjöd in politiker,<br />
samlade in protestlistor, kontaktade media och deltog på<br />
nämndmöten.<br />
– Jag är så stolt över hur de hanterade situationen. De gjorde<br />
allt rätt. Sjuttio ungdomar på ett nämndmöte – kan du tänka<br />
dig det?<br />
Nabila skakar på huvudet, nästan rörd.<br />
– De enda vi som personal gjorde var att bidra med tips på<br />
hur man kan gå tillväga, fortsätter hon.<br />
Arbetet gav resultat och sparbetinget upphävdes några veckor<br />
in på sommaren. Beskedet kom så sent in på sommaren att<br />
Fixarveckorna redan passerat. Men i juli kunde gården öppna<br />
för alla ungdomar.<br />
– Den här gången var det helt klart ungdomarna som räddade<br />
gården från att stänga helt under sommaren, säger Nabila.<br />
Planerat pariserhjul provocerar<br />
Trots att ungdomarna haft god insikt i den kommunala beslutsprocessen<br />
kvarstår frågetecken.<br />
– Det är så svårt för oss att förklara för ungdomarna varför<br />
vi inte kan ha Fixarna samtidigt som man planerar att bygga<br />
ett pariserhjul vid Operan. Det blir som en spottloska i ansiktet<br />
på dem.<br />
Hon får ofta höra att ”Det där pengarna hade vi kunnat göra<br />
något vettigt av”.<br />
– Själv har jag faktiskt ingen bra förklaring för det finns<br />
ingen, säger hon.<br />
Händelser som äventyrar ungdomarnas respekt för vuxna<br />
och hopp om framtiden är ytterst olyckliga, enligt Nabila.<br />
– Många ungdomar talar svenska bättre än sina föräldrar.<br />
På sikt riskerar ungdomarna därför att bli föräldrar till sina<br />
föräldrar. När man är ung så är föräldrarna standarden för hur<br />
en vuxen ska vara men när ens föräldrar är hjälplösa, inte kan<br />
läsa ett myndighetspapper, inte gå på kvartsamtal då är risken<br />
att ungdomarna börjar ser ner på dem och därmed på hela<br />
vuxenvärlden. I förlängningen riskerar ungdomarna att förlora<br />
sina naturliga förebilder. Dagens förebilder består alldeles för
ofta av ”en moster som läst svenska för invandrare i massor av<br />
år och aldrig fått ett arbete” eller ”en morbror som sökt femtio<br />
jobb utan att få ett enda”.<br />
Att Zlatan Ibrahimovic eller Kosovare Asllani skulle vara<br />
tillräckliga förebilder håller hon inte med om.<br />
– Alla kan inte vara Zlatan. En uppnåelig förebild bör vara<br />
någon man känner från sitt eget bostadsområde, någon som<br />
gått färdigt gymnasiet eller driver en egen pizzeria, säger Nabila.<br />
Integration som inspirerar<br />
– I kritiken mot Sveriges integrationsarbete måste vi komma<br />
ihåg att invandringen är förhållandevis ung. Samtidigt får vi<br />
inte blunda för att flera misstag begåtts, säger Nabila.<br />
– Vad sossarna har gjort som är fel är att de har gullat väldigt<br />
mycket med invandrarna. De har gjort invandraren beroende<br />
av socialbidrag, beroende av projekt, beroende av samhället,<br />
vilket har gjort att de har mist tron på sig själva.<br />
– Felet som borgarna gör är att de ställer för mycket krav.<br />
Det går för fort – den ena gruppen vill passivisera <strong>mig</strong>, den<br />
andra gruppen vill tvinga <strong>mig</strong>, säger Nabila.<br />
England är den nation som nått längst när det gäller integration<br />
enligt henne.<br />
– Chefen för banken kan ha på sig en turban utan att någon<br />
noterar det – hur ofta ser du det här i Sverige? En somalier med<br />
tandläkarbakgrund får knappt jobb som städare här, men kan i<br />
England bli färdig tandläkare på ett par år. Tänk vilken tillgång<br />
en sådan person är. Han hade till exempel kunnat prata tandhälsa<br />
med somalier på somaliska.<br />
Som positivt exempel på integration i Sverige lyfter Nabila<br />
fram Sveriges största möbelvaruhus. För en tid sedan vann<br />
företaget pris för sin arbetsuniformsslöja.<br />
– Behöver personalen en slöja då kan vi lika gärna göra en<br />
som matchar uniformen, resonerade de. Det gjordes ingen stor<br />
sak av det hela. Det är integration, menar Nabila.<br />
Tillgång till fler neutrala mötesplatser där svenskfödda och<br />
invandrare möts kring ett gemensamt intresse, är enligt Nabila<br />
nästa viktiga steg för att främja integration i Sverige.<br />
74 75<br />
– Det kan vara mötesplatser där intresset för kultur förenar,<br />
det kan också vara skolan eller bostadsområdet, säger Nabila.<br />
Dagen då jag ber Nabila läsa igenom texten till artikeln har<br />
det varit ytterligare en orolig natt i <strong>Göteborg</strong>området. Bilar har<br />
satts i brand i Västra Frölunda och Biskopsgården. <strong>Göteborg</strong><br />
vänder sig till Malmö för att få råd. Nabila pendlar mellan<br />
arbete i Hammarkullen i <strong>Göteborg</strong> och Rosengård i Malmö.<br />
Har hon några råd till <strong>Göteborg</strong>s tjänstemän och politiker?<br />
– Ungdomarna vill ha rättvisa, ekonomiska resurser och<br />
framförallt respekt, svårare än så är det inte, säger Nabila.<br />
”Alla kan inte vara Zlatan. En uppnåelig<br />
förebild bör vara någon man känner,<br />
som kommer från samma bostadsområde<br />
och som gått färdigt gymnasiet<br />
eller driver en egen pizzeria.”
”Om alla bara<br />
kunde le<br />
och vara snälla”<br />
– tankar om bemötande<br />
AV KATARINA HÖGFELDT<br />
Mångkulturell utveckling på Preventions- och utvecklingsenheten<br />
har nyligen utfört en studie ”En av folket helt enkelt<br />
– integration i praktiken” (Esken, Högfeldt, Slonje 2009). I den<br />
identifierade ett trettiotal utlandsfödda göteborgare hinder och<br />
möjligheter för integration. Ett av resultaten var att man ansåg<br />
att myndighetspersonals bemötande kunde vara bättre.<br />
Vad är ett gott bemötande? Att försöka definiera det är en<br />
svår uppgift. Det är förstås subjektivt vad man anser gott<br />
bemötande vara. Kan ”bemötande” konkretiseras eller rymmer<br />
begreppet en inneboende dynamik – en ständig omtolkning?<br />
Handlar konsten om att ge ett bra bemötande om filantropi<br />
från tjänstemännens sida eller är det brukarens medborgerliga<br />
eller mänskliga rättigheter? Trots denna komplexitet är studien<br />
ett försök att föra ett resonemang kring vad ett gott bemötande<br />
kan och bör vara.<br />
I det här avsnittet har elva personer med utländsk bakgrund<br />
svarat på vad de anser vara ett gott bemötande. Dessutom har<br />
tre tjänstemän inom <strong>Göteborg</strong>s stad intervjuats kring deras<br />
tankar om bemötande. Förhoppningen är att intervjupersonernas<br />
tankar ska stimulera till reflektion.<br />
76 77<br />
Olika förutsättningar<br />
Tjänstemännen är utvalda därför att de av andra medarbetare<br />
anses bemöta människor på ett bra sätt eller för att de har tänkt<br />
till kring vikten av ett bra bemötande. Detta innebär så klart<br />
att de har en annan retorik kring bemötande än vad intervjupersonerna<br />
med utländsk bakgrund har. Ibland överskuggas<br />
också min önskan om att få definitioner av gott bemötande av<br />
intervjupersonernas berättelser om sina svårigheter i livet.<br />
Flera av intervjupersonerna talade mindre bra svenska och<br />
jag talade inte deras modersmål och använde inte heller tolk.<br />
Detta medförde att vi ibland hade vissa svårigheter att förstå<br />
varandra. Det visade sig att termen bemötande var svår och<br />
merparten behövde en förklaring för att helt förstå vad det<br />
rörde sig om. Vi fick vid dessa tillfällen ta hjälp av synonymer<br />
som till exempel möter, träffar och behandlar.<br />
Vad menas med bemötande?<br />
”Bemötande” är inte självklart lätt att definiera eftersom vi<br />
inte alltid menar samma sak. Begreppet definieras olika i olika<br />
litteratur och ibland definieras det inte alls. Här är några definitioner<br />
av olika karaktär:<br />
”Det är viktigt att vara lyhörd och visa tillit så att den<br />
enskilde inte känner sig ifrågasatt… Ett professionellt<br />
bemötande kännetecknas av förmåga att visa respekt,<br />
ödmjukhet och empati… Hit räknas också förmåga att<br />
vara medveten om och kunna reflektera över sina egna<br />
värderingar”. (Socialstyrelsen 2008:33-34).<br />
”… att man är lyhörd, att man förmår vara empatisk, att<br />
man tillämpar intuition och att man begrundar sin såväl<br />
verbala som icke-verbala kommunikation… Det ingår<br />
också att man beaktar helhetssyn och själv funderar över<br />
sin egen dynamiska rörelse mellan ytterligheterna närhet<br />
och distansering” (Stolt 2001:48).
Det finns definitioner som är mer relationella till sin karaktär:<br />
”Bemötande handlar om samspel mellan människor,<br />
den inställning som personer har till varandra och hur<br />
det kommer till uttryck i tal, handlingar, gester, ansiktsuttryck,<br />
tonfall etcetera” (RFSL).<br />
”Om kommunikation och bemötande upplevs som tillfredsställande<br />
och adekvat är till avgörande delar en fråga<br />
om hur parterna uppfyller varandras förväntningar med<br />
avseende på hur mötet ska gestaltas i den situation man<br />
befinner sig i”. (SOU 1996:134 s. 32).<br />
Gott bemötande<br />
De fjorton intervjupersonerna, både brukare och tjänstemän,<br />
lägger ansvaret för ett gott bemötande på ”bemötaren” alltså<br />
tjänstemannen, vilket ligger närmare Socialstyrelsens och Stolts<br />
definition än definitioner som utgår från ett samspel.<br />
När det gäller intervjupersonerna med utländsk bakgrund<br />
tycker många att det viktigaste är att tjänstemän är snälla,<br />
trevliga och att de ler och skrattar.<br />
Andra trycker på vikten av saklighet och kunskap:<br />
”Först när jag kom till Sverige då hade jag två svenska<br />
handläggare som var bra. De följer regler, inget prat utan<br />
raka och sakliga”.<br />
Några lyfter fram båda aspekterna:<br />
”Jag har varit många gånger på kommunen, de är jättebra<br />
och snälla mot <strong>mig</strong>. De ska vara korrekta och kolla<br />
papper så det är riktigt. Det är också viktigt att de ler<br />
och är snälla”.<br />
”För <strong>mig</strong> är det att en tjänsteman verkligen ska kunna<br />
lyssna på den person som kommer med sitt ärende oavsett<br />
om de kan hjälpa eller inte. Ett bra bemötande är att<br />
man kan ha en nära kontakt och ändå vara professionell”.<br />
”Respekt är väldigt<br />
viktigt. Rättvisa<br />
och respekt,<br />
ge människan<br />
trygghet och inte<br />
visa sin makt på<br />
ett negativt sätt.”<br />
78 79<br />
Ett vanligt förekommande ord i intervjupersonernas beskrivningar<br />
är respekt:<br />
”När de respekterar <strong>mig</strong>; det är det bästa när jag<br />
känner det”.<br />
”Om de hade respekt för <strong>mig</strong> så hade det hjälpt <strong>mig</strong>”.<br />
”… och inte se människan utifrån utseendet så att den<br />
andra känner av det genom ditt kroppsspråk och blir förnedrad<br />
på något sätt. Respekt är väldigt viktigt. Rättvisa<br />
och respekt, ge människan trygghet och inte visa sin makt<br />
på ett negativt sätt. Det visar man tydligt med sitt kroppsspråk.<br />
Oavsett var en människa hamnar och kan ha gjort<br />
fel men man har rätt till ett bra bemötande ändå. Man ska<br />
bli visad respekt som människa. Om man är vit eller svart<br />
så ska man kunna kräva det”.<br />
Denna intervjuperson betonar att kroppsspråket är viktigt, men<br />
också att tjänstemannen använder ett enkelt talspråk:<br />
”För <strong>mig</strong> är det också väldigt viktigt med ett bra bemötande<br />
även på telefon. Det är viktigt att de tar det lugnt<br />
så man förstår vad de säger. Någon med låg språknivå<br />
kanske inte vågar be dem förklara långsamt.”<br />
Viktigt menar många är att man känner att det finns en vilja att<br />
förstå, hjälpa och lyssna. Ett negativt besked är lättare att ta om<br />
man känner att det finns en förståelse hos tjänstemannen, att<br />
denne helt enkelt ”bryr sig”.<br />
”Går man till läkare och får ett bra bemötande så är hälften<br />
av sjukdomen borta. Det har jag känt många gånger.<br />
En människa som redan är i en svår situation måste man<br />
behandla på ett bra sätt. ”<br />
De tre tjänstemännen blev ombedda att nämna kriterier som<br />
måste vara uppfyllda för att det ska bli ett gott bemötande. De<br />
nämner trevlig miljö, att man är välkomnande, att man tar<br />
sig tid, är tydlig, nyfiken, verkligen lyssnar, visar intresse och
återkopplar för att undvika missförstånd. De är förvånansvärt<br />
samstäm<strong>mig</strong>a med varandra trots helt skilda arbetsplatser runt<br />
om i <strong>Göteborg</strong>s Stad.<br />
”… oavsett anledningen till att man kommer hit till oss<br />
så tycker jag att det är viktigt att man ändå känner sig<br />
välkommen. Och att man i det välkomnandet är väldigt<br />
tydlig om varför vi ska träffas, alltså vad syftet är till själva<br />
träffen… Också att man återkopplar och att man avslutar<br />
med att ta reda på om det är några frågor som hänger<br />
kvar eller om det är några frågor som man inte förstått.<br />
Framförallt tror jag det är viktigt, när man kommer från<br />
så olika sammanhang, att ta sig tid”.<br />
”Men det viktiga i ett bra bemötande det är att man<br />
känner att den här personen har avsatt den här tiden<br />
till <strong>mig</strong>. Och att personen är beredd att lyssna och till<br />
exempel inte tittar på datorn samtidigt, eller annat,<br />
utan att man känner att fokus är på <strong>mig</strong>”.<br />
”Och jag tycker att det är jätteviktigt att jag har gett <strong>mig</strong><br />
tid. Att dels förbereda det som är möjligt och kanske<br />
ordna med rummet så att det är estetiskt och trevligt.<br />
Det är små subtila signaler som jag tror är jätteviktiga.<br />
Att man är nyfiken på den man träffar. Att man är tydlig<br />
och kanske återigen berättar vad det är för träff vi ska ha<br />
och vad syftet är med vår träff. Fråga om personen uppfattat,<br />
alltså att återkoppla på något sätt. Att vara nyfiken<br />
på personen och man kan vara lite informell men det<br />
beror återigen på vilket syftet är”.<br />
Bemötande som kompetens<br />
Ingen av tjänstemännen har fått någon kompetensutbildning<br />
kring bemötande och de känner inte heller till om det finns<br />
något arbete i deras förvaltning specifikt, till exempel policydokument<br />
eller kvalitetssäkring kring bemötande.<br />
”Vi har haft någon sådan där etikdag som jag varit på.<br />
En heldag där vi diskuterade etik. Men det är väl det”.<br />
”Framförallt tror<br />
jag det är viktigt,<br />
när man kommer<br />
från så olika<br />
sammanhang,<br />
att ta sig tid.”<br />
80 81<br />
”Nej. Mycket går i mode vad man ska jobba med inom<br />
socialtjänsten. Man ska jobba i nätverk, med hemmaplanslösning,<br />
lösningsfokuserat och systemiskt och nu<br />
är det kognitivt, ja jag har varit med om alla turer.<br />
Men faktiskt om jag tänker efter så tror jag inte vi har<br />
haft något när det gäller bemötande”.<br />
”Nej, ingen speciell utbildning. Nej det tar man nog för<br />
självklart att det ska ingå i det här brukarperspektivet.<br />
Just hur man kan utveckla det och ta med bemötande…<br />
att man jobbar mer aktivt med bemötande har inte jag<br />
varit med om. Jag tror att det slarvas lite grann där,<br />
för jag tror att vi skulle kunna bli ännu bättre på det”.<br />
Sverige i förändring<br />
Dagens Sverige är ett mångkulturellt och mångreligiöst samhälle<br />
på grund av invandring och globaliseringsprocesser.<br />
Kultur och religion har förstås en stor betydelse för hur vi uppfattar<br />
oss själva och varandra som individer och hur vi förstår<br />
hela vår omvärld. Detta kan leda till problem i kommunikationen<br />
och bemötandet.<br />
Om man utgår ifrån de relationella definitionerna av bemötande<br />
så är det inte enbart ena partens fel när det blir kommunikations-<br />
och bemötandeproblem och båda har ett ansvar för<br />
att förbättra bristerna i relationen. Om man istället utgår ifrån<br />
socialstyrelsens definition och intervjupersonernas tankar så<br />
hamnar vi lite annorlunda. Den resursstarka parten har då ett<br />
mycket större ansvar för att lösa de svårigheter som kan uppstå<br />
i mötet.<br />
De ändrade samhällsförhållanden som idag råder innebär att<br />
offentliga institutioner står inför nya önskemål och krav och<br />
tjänstemän hamnar i situationer man inte känner sig ha kompetens<br />
för (Andersson & Sander 2005:71-72). Även sociologen<br />
Masoud Kamali påpekar att de nya samhällsförhållandena innebär<br />
ett ökat tryck på den traditionella socialtjänsten som saknar<br />
viktiga kunskaper och färdigheter för att möta de nya gruppernas<br />
problem. Den rutinbaserade myndighetsutövningen,
som var tänkt att förenkla, måste diskuteras och justeras för att<br />
inte skapa mer bekymmer än den löser i det mångkulturella<br />
Sverige. Dock menar Kamali att man får akta sig för att inte<br />
göra en kulturalisering av vissa gruppers sociala problem. Han<br />
menar att vi måste överge våra ”container-föreställningar” om<br />
”andra kulturer” som oföränderliga och abstrakta system, som<br />
lever oberoende av tiden och rummet. Kultur är något kontextbundet<br />
som förändras. Det finns inga kulturella sanningar som<br />
måste upptäckas för att kunna arbeta med klienter från andra<br />
kulturer. Med andra ord så är kunskap om människors nya<br />
liv här i Sverige viktigare än kunskap om deras kulturer och<br />
levnadsförhållanden i det gamla hemlandet. Så de kunskaper<br />
man behöver i socialtjänsten, enligt Kamali, är adekvat kunskap<br />
om klienters livssituation och segregerade, marginaliserade och<br />
i vissa fall diaspora-liknande liv (2002:150-152).<br />
Om man nu inte enbart tror att bemötandeproblematiken<br />
ligger i de sociala strukturerna så kanske man hellre tilltalas<br />
av religionsvetaren Åke Sanders beskrivning: Vi upplever inte<br />
världen direkt så som den är utan genom ett system av trosföreställningar<br />
och förväntningar som man kan kalla tolkningsmönster.<br />
Alla människor är bärare av tolkningsmönster<br />
genom vilket vi tolkar, konstituerar och upplever oss själva och<br />
vår värld. Varje individ socialiseras in i ett system av kunskaper,<br />
trosföreställningar, förgivet-taganden, roller, normer, värden,<br />
vanor, dispositioner, tanke- och kommunikationsmönster etcetera,<br />
genom vilket individen ofta omedvetet väljer, organiserar,<br />
strukturerar och tolkar sina upplevelser. Tolkningsmönstret ger<br />
tillgång till ett sätt att förstå och uppfatta verkligheten på som<br />
starkt präglar hennes beteende, känslor och värderingar, alltså<br />
det sätt man lever och verkar i världen. Olikheter i tolkningsmönstret<br />
leder till att olika individer eller grupper kan sägas<br />
leva i mer eller mindre olika livsvärldar (2000:205-206).<br />
Inte sällan uppstår konflikter mellan dessa olika livsvärldar<br />
och för tjänstemannen innebär det en balansgång mellan<br />
värden som går att förhandla om och värden som är nödvändiga<br />
att hävda:<br />
” … fast vi satt<br />
i samma rum tre<br />
till fyra stycken<br />
så har alla olika<br />
uppfattningar om<br />
vad som sades.”<br />
82 83<br />
”Framför allt i det här området, för här bor i princip hela<br />
världen. Det blir inte det här att skriva på näsan. Att här i<br />
Sverige minsann… Fast ibland blir jag lite kluven där, för<br />
det finns en massa saker som vi är väldigt bra på om man<br />
jämför. Det är svåra frågor till exempel kring hederskulturer<br />
och kvinnors rättigheter”.<br />
De intervjuade tjänstemännen berättar om särskilda hinder<br />
eller svårigheter i att ge ett gott bemötande till människor med<br />
utländsk bakgrund:<br />
”… vad jag kan tycka är svårt ibland det är att nyanserna<br />
försvinner i språket. Jag tycker språket är jätteviktigt<br />
och nyanserna försvinner när vi inte delar samma språk.<br />
Ibland har jag varit med om att det har blivit missuppfattningar<br />
som jag tror handlar om sammanhanget. Att saker<br />
förvrängs, fast vi satt i samma rum tre till fyra stycken<br />
så har alla olika uppfattningar om vad som sades. Även<br />
fast alla bemödar sig så blir det missförstånd. Så tolk, det<br />
är svårare. Det är svårare att inte ha samma språk. Sedan<br />
är det svårare när man inte har samma ursprung jag<br />
menar jag är inte muslim, jag är född i Sverige och har det<br />
ursprunget med <strong>mig</strong>, jag har aldrig varit i Somalia och då<br />
blir det svårt på något sätt. Det blir en extra dimension för<br />
man måste verkligen sätta sig in i hur det är att komma<br />
hit. Det klart att det finns en svårighet”.<br />
”Ja, ibland kan det vara de här sociala koderna. Jag kan de<br />
som man är uppväxt med här, de är inte skrivna på något<br />
sätt men sådant man socialiserats in i som man lärt sig.<br />
Och det kan vara svårt när man möter människor från<br />
andra kulturer. Jag kan fortfarande, trots att jag jobbat så<br />
många år här ute, bli provocerad fast jag inte kan visa det,<br />
och det är när man inte kan ta i hand och när man gör en<br />
stor sak av det. Och då måste jag anstränga <strong>mig</strong> och tänka<br />
så här, att jag måste ge ett bra bemötande.<br />
Ibland kan det vara kommentarer som t.ex. mot homosexuella<br />
som ”djävla bög” och annat negativt. Och det
är klart att de kommer ändå kanske från länder där folk<br />
dödas för sin homosexualitet, så vi kan inte tro att bara<br />
för de nu har kommit till Sverige så ska de tycka att det är<br />
helt OK. Det tror jag ofta vi gör fel i Sverige för vi tror att<br />
bara för att människor kommer hit så blir de demokratiska<br />
och jämställda och öppna för homosexuella. Absolut<br />
inte, de har med sig det ändå. Ibland kan man bli provocerad<br />
när föräldrar säger saker och är väldigt negativa och<br />
så. Men då får man ändå tänka OK, jag kanske hade tyckt<br />
likadant om jag vuxit upp där. Då får man tänka så, för<br />
man kan bli väldigt provocerad.<br />
Likadant burka. Det är fortfarande väldigt jobbigt, tycker<br />
jag, när man inte ser personen. När de är helt täckta med<br />
handskar och allt, det väcker någon olust i <strong>mig</strong>. Jag kan<br />
inte riktigt förstå syftet. Då tycker jag det är svårt att ge<br />
ett gott bemötande, när jag inte ens får titta på personen.<br />
Det har blivit mycket mer av det här ute. Jag har jobbat<br />
här sedan -92 och då var det nästan ingen som hade slöja<br />
ens och sedan har det blivit mer och mer. Slöja, det tänker<br />
jag inte ens på nu för det är så vanligt och personal här<br />
har det. Så slöja är inget men det här med heltäckt det är<br />
fortfarande besvärligt”.<br />
Krävs specifik kompetens?<br />
Så krävs det då en särskild kulturkompetens eller annan kompetensutveckling<br />
kring att arbeta med människor med utländsk<br />
bakgrund? En av de intervjuade brukarna utrycker sin åsikt så<br />
här:<br />
”De människor som har kulturkunskap eller som är mer<br />
pålästa och har kunskaper om andra kulturer med sig i<br />
sin korg eller bagage bemöter människor på ett helt<br />
annorlunda sätt. Man märker det direkt. Jag skulle verkligen<br />
rekommendera det i det mångfaldssamhälle som<br />
vi lever i idag 2009. Det är så många olika människor<br />
som kommer och går så att på varje arbetsplats och varje<br />
myndighet borde personalen få fortbildning kring kultur-<br />
”Ibland kan man<br />
ju bli provocerad<br />
när föräldrar<br />
säger saker och<br />
är väldigt negativa<br />
och så. Men då<br />
får man ju ändå<br />
tänka OK, jag<br />
kanske hade tyckt<br />
likadant om jag<br />
vuxit upp där.”<br />
84 85<br />
kunskap. Kunskaper om andra kulturer är viktigt i dag.<br />
Man måste begära det av sin ledning att man får denna<br />
ökade kunskap så att man blir mer stark i sin roll. Ett bra<br />
bemötande kräver kulturkunskap”.<br />
Sander menar att det viktigaste i ett första möte med en individ<br />
(patient/klient) med ett för oss okänt tolkningsmönster är<br />
antagligen att vara lyhörd. Lyssna, fråga och visa att du bryr<br />
dig. Det behöver inte vara svårare än så för då förmedlar du ditt<br />
intresse och visar öppenhet. Det ger patienten/klienten trygghet<br />
och ett budskap om att beredskap för hänsynstagande finns<br />
(2000:208).<br />
Som citaten visar inser de intervjuade tjänstemännen sin<br />
egen förförståelse, att kultur är kontextbunden och att deras<br />
egna tolkningsmönster är kulturellt förvärvade.<br />
Kontakten med myndigheter<br />
Den offentliga sektorn upplevs av många av intervjupersonerna<br />
med utländsk bakgrund som mycket byråkratisk och svårbegriplig.<br />
”Socialen, de gillar mycket papper. Om man lämnar<br />
papper så är de nöjda”.<br />
Många berättar om sina svårigheter i det svenska samhället och<br />
det visar med stor tydlighet att de saknar en grundläggande<br />
kunskap om hur samhället och välfärdssystemet är uppbyggt.<br />
De uppvisar en villrådighet och vet varken ut eller in kring<br />
vissa frågor, vart man kan vända sig och hur man kan gå vidare<br />
och lösa sina problem.<br />
Brist på kunskap om hur myndigheter fungerar kan leda<br />
till stora avgörande missförstånd som i det här fallet då en av<br />
intervjupersonerna uppfattat en tjänsteman på socialkontoret<br />
så här:<br />
”Jag vill skilja <strong>mig</strong> men det går inte. De säger på socialen<br />
om du vill skilja dig så får du bo med de andra kvinnorna<br />
som har skiljt sig. Så vill jag inte bo. Det tycker jag inte om”.
Den här intervjupersonen har valt att stanna hos sin make på<br />
grund av detta missförstånd.<br />
Flera berättar om att det i kontakt med myndigheter är<br />
vanligt att bli hänvisad till nästa person som i sin tur hänvisar<br />
tillbaka; det blir en rundgång där man blir utan hjälp.<br />
”Om jag ringer kontoret så säger de att de inte har tid<br />
att prata så jag får ringa sedan eller så säger de att man<br />
ska ringa en annan person och den personen säger att<br />
jag ska ringa en andra person. Det är jättesvårt att vara<br />
invandrare, att veta vem som är ansvarig där och vem som<br />
man ska vända sig till som kan hjälpa till. Det är ett stort<br />
problem, jag vet inte fortfarande vart jag ska vända <strong>mig</strong>”.<br />
”Man måste bli omhändertagen på ett fint sätt. Kan man<br />
inte hjälpa till måste man hänvisa och hjälpa vidare på<br />
rätt sätt”.<br />
Intervjupersonerna med utländsk bakgrund talar också om<br />
makt som utnyttjas och missbrukas.<br />
”Stackars de som redan har det svårt och som sedan<br />
dessutom ska få ett dåligt bemötande. Och särskilt av<br />
dem som har ett yrke där man ska ge service till medborgarna.<br />
De har sin höga lön och sitt jobb på grund av dessa<br />
utsatta människor som de ska ge service. Utan dem så har<br />
de inget jobb. Men det tänker inte maktgalna människor<br />
på utan de utövar makt på dem som befinner sig på lägsta<br />
nivå när det gäller kunskaper”.<br />
Även tjänstemännen belyser maktfrågan:<br />
”Jag tror det är makt det handlar om. Vill man tappa<br />
makten? Vad innebär det om jag möter en person på lika<br />
villkor? Vågar jag släppa den makten? Vad innebär det<br />
för <strong>mig</strong> och för min identitet som tjänsteman? Det är<br />
spännande frågor som man kunde titta lite närmare på.<br />
Det är väldigt personligt och väldigt individuellt hur man<br />
svarar på den frågan. Men jag tror hela maktapparaten<br />
”Människor vågar<br />
inte ens ringa dem<br />
fast de sitter i<br />
dåliga lägenheter.<br />
De vågar inte ringa<br />
och be dem komma<br />
och titta för<br />
de har så dåliga<br />
erfarenheter av<br />
deras bemötande.”<br />
86 87<br />
med institutioner och socialtjänst har jättebra syfte men<br />
man kan fundera lite ur det andra perspektivet. Hur det<br />
blir när man kommer och besöker dessa institutioner?<br />
Då tycker jag att det räcker att man går till sig själv”.<br />
Flera intervjupersoner känner sig misstrodda för att de är<br />
”invandrare”:<br />
”Ibland tror jag att det är för att jag är invandrare som<br />
hon inte vill hjälpa <strong>mig</strong> och lyssna på <strong>mig</strong>”.<br />
”De förstår inte och de lyssnar inte på <strong>mig</strong> för att jag är<br />
invandrare”.<br />
Några uppfattar sig bli ifrågasatta när de sökt bistånd, andra<br />
upplever den situationen så här:<br />
”Ibland så händer det att jag inte går till socialen för att jag<br />
inte orkar gå dit och be och fråga och tigga. Det känns svårt”.<br />
En återkommande kritik i intervjuerna rör de kommunala<br />
bostadsbolagen som man menar inte tar hand om förfallna<br />
lägenheter.<br />
”(Ett av bostadsbolagen) är så dåliga på bemötande.<br />
Människor vågar inte ens ringa dem fast de sitter i dåliga<br />
lägenheter. De vågar inte ringa och be dem komma och<br />
titta för de har så dåliga erfarenheter av deras bemötande.<br />
De betalar hyra och det är deras rättigheter men de får<br />
ingen hjälp”.<br />
”… de höjer hyran flera gånger och de kommer inte<br />
hem och tittar, inte på tapeten och golvet som är mycket<br />
gammalt minst 20 eller 30 år, och de lyssnar inte. Det är<br />
jättesvårt. Jag ringer och ringer och de bryr sig inte. Till<br />
exempel om det blir stopp i avloppet och man ringer så<br />
kommer de inte utan svarar ’kanske i morgon’. Allting är<br />
jättegammalt och dåligt i lägenheten men de byter inte.<br />
Det är jättetråkigt”.
”Mina tapeter är mycket smutsiga och mycket gamla.<br />
När vi ringer (ett av bostadsbolagen) så svarar de ’Vi<br />
jobbar inte med det’. Det säger alla man ringer till. Golvet<br />
är förstört i badrummet men de vill inte hjälpa till. De<br />
är otrevliga. Alla lådor faller ihop. Lägger man i något i<br />
kökslådorna så faller de isär. Men de kommer inte och de<br />
säger att ‘vi jobbar inte med det’ ”.<br />
Det är väldigt tydligt i vissa intervjuer att man inte förstår varför<br />
man inte kan få hjälp eller varför viss myndighetsutövning<br />
skett. Ingen har tagit sig tid till att försöka förstå den enskildes<br />
situation eller för att skapa förståelse för lagar och beslut, upplever<br />
många. Ett negativt besked är lättare att ta om man förstår<br />
skälen och bakgrunden till det.<br />
Trots att intervjupersonerna delar ut mycket kritik till myndigheter<br />
berättar också många om bemötande som är bra.<br />
”Dagisläraren är jättesnäll, allt är bra där”.<br />
”Men nu är min handläggare jättesnäll mot <strong>mig</strong>”.<br />
”Mina barn har en bra fröken i skolan. Så jag har inga<br />
problem. Jag tycker det är bra allting. Mina barn är lugna<br />
och fröknarna är snälla. De ringer <strong>mig</strong> och berättar om<br />
tiderna och om barnen ska på utflykt eller de ringer om<br />
mat ska skickas med. Hon kollar så att jag förstår vad som<br />
händer i skolan och om något är bra eller dåligt”.<br />
”Jag har varit många gånger på kommunen, de är jättebra<br />
och snälla mot <strong>mig</strong>”.<br />
”Jag har inte haft några problem med socialen. De är alltid<br />
jättebra och min man han fick jobb”.<br />
Tjänstemännens insikter<br />
De tre tjänstemännen fick själva resonera kring vad det är man<br />
tror att man förmedlar i en situation där bemötandet blir bra.<br />
Alla tre betonar vikten av empati och reflektion. Med sina<br />
berättelser åskådliggör de en förmåga att kunna se sig själv i<br />
88 89<br />
sina besökare och att förmedla ett genuint intresse. De är också<br />
övertygade om alla människors lika värde.<br />
”… jag tänker så här att det finns så mycket som skiljer<br />
oss åt men jag tycker att det finns mer som förenar. Alla<br />
vill att det ska gå bra för barnen och alla vill ha ett gott liv<br />
med jobb, bra relationer och kärlek. Vi skiljer oss åt men<br />
det finns också saker där vi är väldigt lika. Sedan så klart<br />
kan det bli en massa missförstånd på vägen om man inte<br />
förstår varandra naturligtvis. Jag tycker att jag kan känna<br />
igen <strong>mig</strong> i alla. Det finns alltid något som gör att man<br />
känner igen sig. Det finns ofta saker som man känner att,<br />
det här förstår jag inte, men det finns också alltid saker<br />
som man känner igen liksom”.<br />
”Jag har jobbat i många år inom socialtjänsten och vad<br />
som slagit <strong>mig</strong>, särskilt efter man blev förälder själv, är att<br />
det är mycket mer som förenar än olikheter. De människor<br />
som är rädda för olika kulturer, då handlar det mer<br />
om okunskap. Ju mer man lär känna varandra ju mer<br />
lika är man, faktiskt. Som förälder så vill man sitt barns<br />
bästa, det är en grundförutsättning. Sedan om det finns<br />
andra omständigheter som att man själv mår jättedåligt<br />
psykiskt eller om man har missbruksproblem, ja visst, då<br />
är det andra saker, men någonstans innerst inne så vill alla<br />
föräldrar det bästa för sina barn. Det tänker jag ofta på<br />
hur lika man är. Det spelar inte så stor roll var man kommer<br />
ifrån, sedan formas man av sin kultur, vad är det som<br />
är OK i den kulturen, ändå någonstans är vi väldigt lika…<br />
Ibland är det nog bra att tänka sig in i andra människors<br />
situationer också. Att försöka att själv tänka dig i den<br />
situationen till exempel att du är ensamstående och har<br />
åtta barn och de är i olika åldrar. Försök att bara tänka<br />
hur en dag kan se ut… Så det tycker jag är viktigt att man<br />
är öppen för det att man kan vara olika och ibland måste<br />
man sätta sig i deras situation. Jag kan ibland beundra<br />
människor istället att de står ut”.
”Jag tror intresse. Att man är genuint intresserad och har<br />
engagemang. Det är de två grejerna som jag hoppas att<br />
jag förmedlar. Sedan tror jag att jag som person är rätt<br />
så öppen och nyfiken. Jag tycker att det är roligt att träffa<br />
människor och ta del av deras historia och det de vill<br />
berätta. Så det tror jag, engagemang och nyfikenhet. Den<br />
dagen jag inte skulle känna engagemang eller kände att<br />
man hade börjat bli cynisk eller inte längre är nyfiken, då<br />
hoppas jag verkligen att jag slutar. För då känner jag att<br />
det är inte rätt mot de människor man möter”.<br />
”Det kan jag känna att jag tycker att alla människor är lika<br />
mycket värda. Det tycker jag att det är på det sättet sedan<br />
är det så att vi kommer från olika sammanhang och vi har<br />
med oss olika svårigheter i livet. Jag menar att vi väljer<br />
inte var vi föds, vi väljer inte i vilka familjer vi kommer,<br />
eller hur? Det är så mycket splittrade nätverk, man kanske<br />
har halva sitt nätverk i ett annat land, man har kanske<br />
varit med om olika traumatiska händelser i sitt forna<br />
hemland som gör att man faktiskt är här. Ofta när man<br />
träffar människor så finns det ganska rimliga förklaringar<br />
till varför det har blivit som det blivit. Det handlar väl<br />
också om, om man tänker är människan god eller ond<br />
eller… det kanske är min inställning till vad det är att<br />
vara människa… på något sätt tror jag”.<br />
Bemöta eller möta<br />
I en antologi från Statens institut för särskilt utbildningsstöd<br />
(Sisus 2001) betonas att vi bör reflektera över själva ordet<br />
bemötande därför att det antyder en olycklig enkelriktning av<br />
relationen. Ordet i sig innebär en maktrelation – en ojämlik<br />
relation – mellan till exempel socialsekreteraren och klienten.<br />
Det är någon med vissa befogenheter eller viss makt som<br />
bemöter en annan. En bättre utgångspunkt är det genuina<br />
eller verkliga mötet där man behandlar varandra som jämlika<br />
och med respekt.<br />
”Den dagen jag<br />
inte skulle känna<br />
engagemang<br />
eller kände att<br />
man hade börjat<br />
bli cynisk eller inte<br />
längre är nyfiken,<br />
då hoppas jag<br />
verkligen att jag<br />
slutar. För då<br />
känner jag att det<br />
är inte rätt mot<br />
de människor<br />
man möter.”<br />
90 91<br />
Tjänstemännen fick frågan om de ser någon skillnad mellan att<br />
bemöta och att möta människor. Här är tre tolkningar:<br />
”Då måste man börja fundera på vad de här två orden<br />
betyder. Ja, men ibland kanske det är så att man bemöter,<br />
enbart. Ett möte för <strong>mig</strong> är något som är meningsfyllt på<br />
ett sätt. Ett möte för <strong>mig</strong> är när man möts, alltså att man<br />
delar någonting. Ett möte är – trots att jag är professionell<br />
och måste ta ansvar då det ändå är jag som ska ge dig<br />
någonting – att jag ger något av <strong>mig</strong> själv. Ett bemötande<br />
är mycket mer kliniskt på något sätt. Vilket ibland kanske<br />
räcker. Om du ska ringa och fråga <strong>mig</strong> om någonting konkret,<br />
då är det viktigt att jag bemöter dig på ett respektfullt<br />
sätt och är konkret. Men i ett möte sker något annat,<br />
på något sätt så delar man någonting i det. Jag kan dela<br />
med <strong>mig</strong> något av <strong>mig</strong> själv utan att vara oprofessionell,<br />
man kan erkänna att det är svårt. Jag ger tillbaka någonting<br />
som gör att personen tänker att, hon kanske varit i<br />
samma situation. Och då kanske personen vågar fråga<br />
<strong>mig</strong> vad jag skulle ha gjort i samma situation. Det blir ett<br />
givande och tagande. Men ett bemötande blir mer konkret<br />
med fakta. Ibland är det så att det är så svåra saker<br />
att man kanske i första skedet måste hålla sig till att bara<br />
bemöta för att göra upp en struktur. Men sedan kanske<br />
det kan bli något annat av det. Verkligheten är också som<br />
verkligheten är, det är svåra frågor som vi jobbar med”.<br />
”Ja det är det. Att möta då tycker jag att man kommer till<br />
en lite högre nivå, då kommer man lite närmare varandra.<br />
Bemöta kan man göra bara genom att ta emot ett papper<br />
eller en ansökan men ett möte, då har jag också gett något<br />
utav <strong>mig</strong>. Man är inte bara en myndighetsperson utan<br />
man har mött personen”.<br />
”Möta människor, det är lite monolog och bemöta är mer<br />
en dialog. Spontant tänker jag så. Om det är en distinktion<br />
där emellan så ser jag det så. Det var en klurig fråga<br />
som jag inte tänkt på”.
Olika behandling för jämlikt resultat<br />
”Man ska behandla andra som man vill bli behandlad själv”,<br />
lyder ordspråket. Men för att nå ett rättvist och jämlikt resultat<br />
stämmer detta inte alltid. Lika utfall kan kräva olika behandling.<br />
Vi bör behandla människor med samma respekt men utifrån<br />
var och ens individuella behov. En människa som är beroende<br />
av tolk, eller till och med inte kan skriva och läsa, kanske inte<br />
kan formulera sina önskemål eller frågor på ett bra sätt. Känner<br />
man inte heller till hur det svenska samhället är uppbyggt eller<br />
om man har traumatiska upplevelser bakom sig kan det vara<br />
ännu svårare. Då kan man behöva en annan behandling än den<br />
gängse för att få sina rättigheter tillgodosedda.<br />
De intervjuade tjänstemännen uppmärksammar behovet av<br />
att göra individuella ställningstaganden.<br />
”Alltså jag förklarar anledningen till att vi ställer dessa<br />
frågor. Ibland kan jag undra hur det blir egentligen, för<br />
vi ställer de frågorna utifrån vårt västerländska tänkande<br />
och utifrån hur det format oss som individer och vuxna.<br />
Ibland så får man också frångå sina frågor och följa samtalet,<br />
liksom… Man kanske har upplevt väldigt mycket<br />
krig, död och elände och då börja fråga alla dessa frågor<br />
det blir inte bra. Då kränker man, känner jag, om man<br />
fortsätter med sitt frågebatteri. Då måste man stanna upp<br />
och kanske ta det nästa gång eller man kanske inte måste<br />
ta det alls. Det kanske räcker så i det sammanhanget.”<br />
”Vi följer inte socialtjänstlagen som säger att var och en<br />
ska bedömas utifrån sitt enskilda utan man ger avslag för<br />
att alla andra får det. Men det handlar bara om pengar<br />
och kostnader, det är helt enkelt så. Och det kommer<br />
säkert att bli ännu värre nu med dålig ekonomi.”<br />
Bemötandets tre nivåer<br />
I Sisus antologi talar man om bemötandets tre nivåer: Den<br />
kollektiva nivån (regeringsförklaringar, programskrifter och<br />
lagtexter), den organisatoriska nivån (tolkningar av lagar och<br />
”Men det handlar<br />
ju bara om pengar<br />
och kostnader,<br />
det är ju helt<br />
enkelt så.”<br />
92 93<br />
förordningar, prioriteringar i budgetar, språket och tillgänglighetsåtgärder)<br />
och den individuella nivån (det goda bemötandet<br />
mellan tjänsteman och brukare). Rikspolitiken lägger grund för<br />
värderingar och ger förutsättningar som sprids ned till de<br />
offentliga verksamheternas alla nivåer, vilket sätter sin prägel<br />
på den nära individuella nivån. I de politiska besluten ges<br />
utrymme för tolkning på den organisatoriska nivån. Denna<br />
nivå handlar om hur enskilda förtroendevalda och tjänstemän<br />
inom verksamheterna, var och en och tillsammans, uppfattar<br />
och tolkar politiken och lagstiftningen. Den nära individuella<br />
nivån rör den enskilde tjänstemannens förmåga till gott<br />
bemötande. Denna nivå har tjänstemännen belyst tidigare<br />
i det här avsnittet.<br />
Den organisatoriska nivån tolkar alltså rikspolitiken och det<br />
är här som förändring är viktigast för att utveckla bemötandet.<br />
Även de intervjuade tjänstemännen understryker organisationens<br />
ansvar och arbetsplatsens roll:<br />
”För på varje arbetsplats så skriver man enhetsplaner<br />
övergripande för verksamheten och då är det vissa saker<br />
som ska prioriteras. Dels är det vad politikerna bestämmer<br />
att vi ska jobba med men ibland väljer vi ut egna mål<br />
som vi också vill jobba med. Bemötande skulle absolut<br />
kunna vara en sådan sak. Att man bestämmer att i år så<br />
ska vi titta på bemötandet på vår enhet. Jag tror att det<br />
skulle underlätta och göra bemötandet bättre”.<br />
”Jag tror att organisationen är jätteviktig och att organisationen<br />
eller arbetsplatsen skapar forum där man kan ha<br />
den här diskussionen hela tiden, alltså fortlöpande. För<br />
att ha en etikdag vart fjärde år känns lite meningslöst. Där<br />
är våra chefer och arbetsledare som är viktiga förebilder<br />
och det är deras sak att se till att det finns på agendan hela<br />
tiden… Men jag tror att diskussionen måste finnas i organisationen<br />
kontinuerligt när man jobbar med människor.<br />
Framförallt i stora tunga organisationer måste det finnas<br />
med som ett stående inslag, att man alltid pratar om det.
Det kan jag känna att jag saknar här, det skulle jag vilja ha<br />
som ett stående inslag eller kontinuerligt, för jag tror vi<br />
behöver det utifrån att det är ett sådant tryck på oss”.<br />
Det är på den individuella nivån som brukaren ”möter kommunen”<br />
och den organisatoriska nivån vinner på att stötta<br />
tjänstemännen i sin yrkesroll. Ett värdigt bemötande inom<br />
offentlig sektor är en förutsättning för att behålla alla medborgares<br />
förtroende och tillit. Ett negativt bemötande däremot<br />
”leder till ett försämrat förtroende för myndigheterna, vilket<br />
i sin tur får konsekvenser dels för de enskilda individerna och<br />
dels för relationerna mellan alla medborgare, för samhällsutvecklingen<br />
och demokratin” (Esken, Högfeldt, Slonje 2009:48).<br />
Även en av intervjupersonerna med utländsk bakgrund framhåller<br />
vikten av att ledningen stärker medarbetarna i sin roll:<br />
”Man måste begära det av sin ledning att man får denna<br />
ökade kunskap så att man blir mer stark i sin roll.”<br />
Mänskliga rättigheter<br />
I Sisus antologi redogörs för fördelarna med att ta sin utgångspunkt<br />
i de grundläggande mänskliga rättigheterna (MR) när<br />
man utvecklar kompetens i bemötande. Detta angreppssätt<br />
möjliggör att man tydligt ser ansvarsfrågan; statsmakten har<br />
det yttersta ansvaret för medborgarnas möjligheter att utöva<br />
sina fri- och rättigheter. Det innebär också att arbetet med<br />
bemötandet styrs in mot de väsentliga bristerna, det vill säga<br />
man analyserar bemötandeproblematiken utefter grundläggande<br />
värden såsom frihet, rättvisa, trygghet, valfrihet,<br />
människo värde etcetera. MR-perspektivet är också ett neutralt<br />
angreppssätt då rättigheterna och värdena är universella.<br />
Tror tjänstemännen att det kan finnas fördelar att arbeta<br />
utifrån MR-perspektivet när man utvecklar bemötandefrågor i<br />
<strong>Göteborg</strong>s Stad?<br />
”Ja det tror jag faktiskt. Vi hade en utbildning för somaliska<br />
flyktingfamiljer om utsatta barn och då utgick vi från<br />
barnkonventionen. Och det blev väldigt bra. Barnkonven-<br />
”För det kan jag<br />
tänka ibland, när vi<br />
ska ha samarbete<br />
med all personal runt<br />
omkring, att vi jämt<br />
pratar om hur vi ska<br />
göra och vi skriver<br />
upp rutiner och allt<br />
men om vi inte följer<br />
det så spelar det ju<br />
ingen roll.”<br />
94 95<br />
tionen är något som gäller i hela världen, så det blev tydligt<br />
och det blev bra. Det här är barns rättigheter och det<br />
har vi skrivit under på. Det blev väldigt bra sätt att möta<br />
dessa somaliska familjer på. Så jag tror att MR är bra att<br />
utgå ifrån eftersom de är mer allmängiltiga och gäller hela<br />
världen… Ibland är det väl så att vi inte tycker lika och<br />
olika intressen krockar, så det finns en komplexitet i allt.<br />
Så om man utgår ifrån MR och tar lite från vårt svenska<br />
så blir det inte fel. Det blir allas mänskliga rättigheter, det<br />
är inte bara en grupp utan det är allas mänskliga<br />
rättigheter, så jag tycker att det är jättebra”.<br />
”Det kan det säkert vara men ibland känns det som man<br />
skriver en massa och sedan följer man det inte ändå.<br />
Socialtjänstlagen, det är en ramlag, den följer man inte<br />
eftersom man inte gör individuella ställningstaganden<br />
utan man följer generellt. ’Det har ingen rätt till så då ska<br />
du inte heller ha det’. Så bara där, det finns redan en lag<br />
och den bryr man sig inte om att följa. Det låter bra och<br />
alla de här konventionerna är bra, så som barnkonventionen,<br />
men vi följer inte dem. Det är svårigheten; att det<br />
är bra men det viktiga är ändå att folk förstår och följer<br />
det. För det kan jag tänka ibland, när vi ska ha samarbete<br />
med all personal runt omkring, att vi jämt pratar om hur<br />
vi ska göra och vi skriver upp rutiner och allt men om vi<br />
inte följer det så spelar det ingen roll. Annars är tanken<br />
god, men som barnperspektivet, det har vi pratat om<br />
hur länge som helst inom socialtjänsten. Att det ska vara<br />
barnperspektivet som ska genomsyra allt, men det gör det<br />
inte tyvärr. Som det här med umgängesrätt till barnen när<br />
folk separerar, då handlar det om vuxna. Det är de vuxnas<br />
rätt till sina barn då det egentligen ska handla om barns<br />
rätt till sina föräldrar, på ett bra sätt. Varför ska jag som<br />
litet barn tvingas att åka och träffa en person varannan<br />
vecka som jag ibland inte vet om han är full eller inte vet<br />
var eller hur vi ska träffas. Då känner jag att det är inte<br />
barnperspektiv, då handlar det om vuxna, så vi följer inte
FN:s mänskliga rättig heter… Så jag tror vi har en del att<br />
efterleva även i Sverige”.<br />
”Ja mänskliga rättigheter handlar i allra högsta grad om<br />
bemötande. Det blir tydligt om vad som gäller och vad<br />
som är förhandlingsbart. När vi tycker att det är ett problem<br />
och inte andra. Vad innebär det när vi får ”problembarn”<br />
hit som tycker att de har kommit till ett underbart<br />
land men vi tycker att de far illa? Vem gör den bedömningen?<br />
Vem är det som säger att föräldrarna inte tar bra<br />
hand om sina barn? Det var inte så svårt tidigare men nu<br />
när vi får in barn från andra länder, med annan syn på<br />
det, blir det svårt. Vi är ett öppet land och det innebär att<br />
vi får hit, som vi tycker, problemfamiljer som ser möjligheter<br />
för sina barn att växa upp i ett tryggt land. Det är<br />
en jättekomplex och svår fråga. Så då kan det kanske kan<br />
vara till hjälp, detta som vi har gemensamt, att det finns<br />
ett internationellt påbud att så här ska vi göra”.<br />
Professionalism och humanism<br />
Både intervjupersonerna med utländsk bakgrund och tjänstemännen<br />
nämner kriterier som är viktiga i ett bra bemötande.<br />
När man tittar närmre på dessa kriterier kan de delas upp i två<br />
olika kategorier. En kategori handlar om yrkesroll och professionalism<br />
(till exempel saklighet, kunskap, tydlighet, återkoppling)<br />
och den andra berör människosyn och humanism (till<br />
exempel att inse alla människors lika värde och att se likheter<br />
snarare än olikheter, förmåga till empati och respekt).<br />
De intervjuade tjänstemännen är lyhörda och sensitiva. De<br />
kombinerar i sina beskrivningar av gott bemötande båda dessa<br />
kategorier och det är troligen det som krävs för ett gott resultat.<br />
Tjänstemännen uttrycker det så här:<br />
”Sedan är det väl så här också att även om vi är professionella<br />
och jobbar inom en profession där vi ska vägleda<br />
andra människor så… Alla människor går igenom kriser<br />
oavsett vilken position du befinner dig i eller vem du är.<br />
”Jag brukar ofta<br />
tänka på <strong>mig</strong> själv<br />
om jag skulle hamna<br />
i den situationen –<br />
hur skulle jag vilja bli<br />
bemött då?”<br />
96 97<br />
Drabbas av sorg, går igenom något svårt som gjorde att<br />
man behövt ta emot hjälp och det behöver inte ha varit<br />
av socialtjänsten utan kanske av sitt nätverk. Vi har alla<br />
en utsatthet mer eller mindre. Det handlar inte bara om<br />
vilken samhällsklass eller var man kommer ifrån”.<br />
”Jag tror det är viktigt att man på strategiska funktioner<br />
har människor med stor erfarenhet så man inte sitter som<br />
ett frågetecken. Ett bra bemötande handlar om ett möte<br />
mellan två människor som vet varför de är där. Jag brukar<br />
ofta tänka på <strong>mig</strong> själv om jag skulle hamna i den situationen<br />
– hur skulle jag vilja bli bemött då? Vad är viktigt<br />
för <strong>mig</strong> för att jag ska känna <strong>mig</strong> trygg. Då hoppas jag att<br />
jag blir bemött på det sättet den dagen jag hamnar där.<br />
Jag tror att ett bra bemötande tillhör de basala behoven<br />
och där är vi nog alla lika, hur man vill bli bekräftad och<br />
lyssnad på med små variationer.”
Tankar om bemötande<br />
– en sammanfattning<br />
AV KATARINA HÖGFELDT<br />
Inom offentlig förvaltning finns i huvudsak skickliga och<br />
ansvarsfulla yrkesutövare. Men vittnesmål om att avvikelser<br />
inte är särskilt ovanliga måste hanteras på ett uppriktigt sätt för<br />
att inte vålla lidande för den enskilde. Det finns också en risk<br />
att underminera människors tilltro till offentlig sektor, vilket<br />
kan vara kostsamt för samhället i stort.<br />
Den snabba samhällsförändring som globaliseringen för med<br />
sig ställer höga krav på tjänstemän. Samhällets ökade komplexitet<br />
kräver förhandlingar och kompromisser. Så när tjänstemannen<br />
möter människor med utländsk bakgrund krävs en<br />
insikt om den egna och andras kulturella förförståelse, att det<br />
finns olika sätt att tolka världen. Detta innebär en balansgång<br />
mellan olika värden; en del går att förhandla om, andra kan<br />
man inte kompromissa om.<br />
Tankarna om bemötande i denna studie gäller inte bara vid<br />
kulturella och religiösa skillnader utan är överförbara till alla<br />
grupper i vårt mångfaldssamhälle. Att ett jämlikt resultat dessutom<br />
kan kräva olika behandling gäller också alla medborgare<br />
och alla samhällsområden. Men en gemensam ram att hålla sig<br />
till i sitt arbete kan vara de mänskliga rättigheterna.<br />
När det gäller att utveckla bemötandet är naturligtvis övergripande<br />
beslut och budskap från regeringsnivå tongivande,<br />
men förändringar på organisationsnivån är det avgörande. Det<br />
är respektive verksamhets ansvar att utforma och utvärdera sitt<br />
arbetssätt.<br />
Denna studie bör ses som ett försök till ett resonemang kring<br />
vad ett gott bemötande är – eller kan vara – och ger inte några<br />
definitiva svar då bemötandefrågor rymmer en dynamik och<br />
komplexitet. Därför är det viktigt att kontinuerligt föra en diskussion<br />
kring dessa frågor.<br />
Intervjupersonernas tankar kring ett gott bemötande från<br />
enskilda tjänstemän kan kategoriseras i två grupper, professionalism<br />
och humanism. Men de betonar att ansvaret ligger<br />
hos arbetsledningen, som bör vara tydlig och ge verktyg och<br />
kunskap till sina medarbetare.<br />
Förhoppningsvis kan denna studie vara ett underlag för<br />
diskussion och reflektion i stadens organisationer och att dessa<br />
goda exempel kan inspirera tjänstemän ute i verksamheterna.<br />
LITTERATuR<br />
Andersson, D. & Sander, Å. 2005. Det mångreligiösa Sverige<br />
– Ett landskap i förändring. Studentlitteratur. Lund.<br />
Carlander, J. (red) 200<strong>1.</strong> Trygga och otrygga möten. Vardagsetik och<br />
bemötande i arbete med människor. Stockholm. Förlagshuset Gothia AB.<br />
Esken, P., Högfeldt, K., Slonje, K. 2009. En av folket helt enkelt<br />
– om integration i praktiken. PrevU <strong>Rapport</strong> 2009:2. Ale Tryckteam.<br />
Fransson, S. m.fl. 200<strong>1.</strong> Om bemötande av människor med funktionshinder<br />
– En antologi från Sisus. Statens stöd för särskilt utbildningsstöd.<br />
Lenanders Grafiska AB.<br />
Kamali, M. 2002. Kulturkompetens i socialarbete. Om socialarbetarens<br />
och klientens kulturella bakgrund. Stockholm. Carlsson Bokförlag.<br />
RFSL Samspelet. http://www.rfsl.se/?p=3832<br />
Sander, Å. 2000. Religion som förståelse i mötet mellan invandrare och<br />
vårdpersonal i Allwood, C-M., Franzén, E.C.( red) (2000) Tvärkulturella möten.<br />
Grundbok för psykologer och socialarbetare. Falkenberg. Natur och Kultur.<br />
Socialstyrelsen. (2008). Handläggning och dokumentation inom socialtjänsten.<br />
(http://www.sos.se)<br />
SOU 1996:134. Jämställd vård. Möten i vården ur ett tvärvetenskapligt<br />
perspektiv. Delbetänkande av utredningen om bemötande av kvinnor<br />
och män inom hälso- och sjukvården. Stockholm. Socialdepartementet.<br />
Stolt, C-M. 200<strong>1.</strong> Att möta människor med funktionshinder. I Fransson, S.<br />
m.fl. 200<strong>1.</strong> Om bemötande av människor med funktionshinder – En antologi<br />
från Sisus. Statens stöd för särskilt utbildningsstöd. Lenanders Grafiska AB<br />
98 99
Statistik och<br />
kommentarer<br />
AV PETER MOLIN<br />
100 101
3<br />
12<br />
1<br />
4<br />
2<br />
24<br />
<strong>Göteborg</strong>, en storstad på gott och ont<br />
<strong>Göteborg</strong> är en storstad. Enligt SCB:s officiella definition är en storstad en kommun<br />
med en folkmängd som överstiger 200 000 invånare. I slutet av 2008 passerade<br />
<strong>Göteborg</strong> gränsen 500 000 invånare och landade på en folkmängd av 500 181 personer.<br />
50,5 procent är kvinnor och 49,5 procent män.<br />
Ur ett mångfaldsperspektiv så har det stor betydelse att <strong>Göteborg</strong> är en storstad,<br />
på gott och på ont. En större arbetsmarknad, fler mötesplatser, ett rikt kulturutbud,<br />
nära till högskolor och universitet är självklart positivt ur ett mångfaldsperspektiv.<br />
Å andra sidan så följer i storstädernas spår problem som motverkar mångfald.<br />
Främst kan vi se det i form av boendesegregation. Storstädernas höga bostadspriser<br />
minskar utrymmet för en mångfald i boendet. Generellt så har invånare med utländsk<br />
bakgrund lägre inkomster och detta leder till både en klassmässig och etnisk sortering<br />
i boendet. Det här är ett storstadsproblem som gäller inte minst i <strong>Göteborg</strong>.<br />
<strong>Göteborg</strong>s befolkningsutveckling<br />
Källa: Statistisk Årsbok <strong>Göteborg</strong><br />
1621 21<br />
100 000<br />
1887<br />
200 000<br />
1909<br />
300 000<br />
400 000<br />
1938<br />
1956<br />
1900 1920 1940 1960 1980<br />
2000<br />
Att leva i <strong>Göteborg</strong> som hbt-person<br />
Ett av de områden som omfattas av mångfaldsbegreppet är sexualitet.<br />
I arbetet med denna rapport visade det sig att det finns väldigt lite skrivet<br />
om dessa frågor. Kanske av naturliga skäl. Sexualiteten tillhör vår privata<br />
sfär. Det finns ändå några bilder som är intressanta att lyfta fram och som<br />
delvis är motsägelsefulla. I en rapport som RFSL publicerade 2006 tittade<br />
man på hbt-personers livssituation i olika kommuner. Det gällde nöjesliv,<br />
kommunala verksamheter och skola. I denna kartläggning var det enbart<br />
nio kommuner som uppnådde godkänt. <strong>Göteborg</strong> var en av dessa.<br />
En del av rapporten gör en bedömning av kommunens insatser bland annat<br />
vad gäller utbildning för personal och politiker i hbt-frågor. Man bedömer<br />
också om hbt-frågorna finns med i olika plan- och styrdokument och om<br />
initiativ har tagits för att förbättra för hbt-personer. För att få godkänt ska<br />
man uppnå betyget 3. <strong>Göteborg</strong> hamnade här på 4,33. Klart godkänt.<br />
På ett område blev dock kommunen underkänd. Och det gällde hur skolan<br />
speglar hbt-frågorna. Finns dessa frågor med i skolplanen, finns det policydokument<br />
och strategier för att dessa frågor speglas för att förbättra för<br />
hbt-personer? Här fick <strong>Göteborg</strong> betyget <strong>1.</strong>67. Sammantaget ges det ändå<br />
i denna rapport en positiv bild av <strong>Göteborg</strong> som hbt-stad.<br />
Hatbrotten ökar<br />
Hatbrott avser brottsanmälningar där gärningen handlat om att kränka<br />
en person eller grupp på grund av hudfärg, etniskt ursprung, religion<br />
eller sexuell läggning. Antal hatbrottsanmälningar ökade nationellt med<br />
åtta procent mellan 2006 och 2007. Det är främst hatbrotten med främlingsfientliga<br />
och homofobiska motiv som ökar.<br />
År 2007 stod Stockholm, <strong>Göteborg</strong> och Malmö tillsammans för nästan<br />
en fjärdedel av rikets samtliga hatbrottsanmälningar. I <strong>Göteborg</strong> gjordes<br />
53 anmälningar per 100 000 invånare, vilket är mindre än i Stockholm men<br />
mer än i Malmö. Delas uppgifterna upp efter brottskategori är olaga hot/<br />
ofredande det vanligaste brottet i <strong>Göteborg</strong> och Malmö, medan våldsbrott<br />
är vanligast i Stockholm.<br />
102 103
Medborgarskap och födelseländer 2008<br />
Av <strong>Göteborg</strong>s befolkning är drygt 21 procent, eller 107 210 personer, födda<br />
i utlandet. 47 procent av <strong>Göteborg</strong>s utlandsfödda kommer från Europa, varav<br />
12 procent från Norden. En stor procentandel står även Asien för med hela<br />
37 procent. Totalt finns det 185 födelseländer representerade bland göteborgarna.<br />
Andel (%) utrikes födda i riket och <strong>Göteborg</strong> 1997-2008<br />
Källa: Stadskansliet<br />
25%<br />
20%<br />
15%<br />
10%<br />
5%<br />
0%<br />
1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008<br />
Färre utländska medborgare<br />
<strong>Göteborg</strong><br />
65 procent av de utlandsfödda göteborgarna är svenska medborgare. Sett i ett<br />
10-års perspektiv har antalet utländska medborgare stadigt minskat i <strong>Göteborg</strong>.<br />
Under samma period, 1997-2008, har antalet svenska medborgare födda i utlandet<br />
ökat kraftigt. Antalet utländska medborgare i <strong>Göteborg</strong> är 42 245, varav 37 767<br />
är födda i utlandet. Av de personer som är svenska medborgare är 69 443 födda<br />
i utlandet. De utgör sammantaget stadens 107 210 utrikes födda.<br />
25%<br />
20%<br />
15%<br />
Riket<br />
Riket<br />
104 105<br />
<strong>Göteborg</strong><br />
Mångfald i <strong>Göteborg</strong><br />
Drygt en tredjedel (37 procent) av de utrikesfödda göteborgarna bor i nordost<br />
(Gunnared, Lärjedalen, Kortedala och Bergsjön), 22 procent bor i centrumregionen<br />
(Härlanda, Örgryte, Centrum, Linnéstaden och Majorna), 14 procent<br />
i väster (Högsbo, Älvsborg, Frölunda, Askim, Tynnered och Södra skärgården)<br />
och 27 procent på Hisingen (Torslanda, Biskopsgården, Lundby, Tuve-Säve,<br />
Backa och Kärra-Rödbo). Andelen utrikes födda i stadsdelsnämnderna varierar<br />
från 56 procent i Bergsjön till knappt 5 procent i södra Skärgården.<br />
Hisingen<br />
Väster<br />
27%<br />
14%<br />
22%<br />
37%<br />
Nordost<br />
Centrum
Utbildning åt alla?<br />
Vi lever i en tid där utbildning har blivit allt viktigare för att man ska kunna etablera<br />
sig på arbetsmarknaden och i samhället i övrigt. Kunskap och utbildning är inte<br />
samma sak men formell utbildning är ofta en förutsättning inom de flesta yrken idag.<br />
Om ett samhälle ska lyckas motverka segregering måste hela befolkningen få tillgång<br />
till utbildnings systemet. Där är vi inte idag. I den statistik som <strong>Göteborg</strong>s Stad tagit<br />
fram över andelen i befolkningen med eftergymnasial utbildning så ser vi att det finns<br />
stora skillnader. I några stadsdelar är det runt 65 procent som har eftergymnasial<br />
utbildning medan i andra stadsdelar så är det drygt 20 procent. Ur ett mångfaldsperspektiv<br />
så innebär detta att staden står inför stora utmaningar om dessa uppen -<br />
bara skevheter i utbildningsnivå mellan olika delar av staden ska jämnas ut.<br />
Andel personer (20-64 år) med eftergymnasial utbildning<br />
per stadsdelsnämnd 2008-12-31<br />
Källa: SCB:s utbildningsregister<br />
Centrum<br />
Linnéstaden<br />
Älvsborg<br />
Örgryte<br />
Majorna<br />
Askim<br />
Härlanda<br />
Högsbo<br />
Södra skärgården<br />
Torslanda<br />
Lundby<br />
Tynnered<br />
Kortedala<br />
Frölunda<br />
Backa<br />
Tuve-Säve<br />
Kärra-Rödbo<br />
Biskopsgården<br />
Lärjedalen<br />
Bergsjön<br />
Gunnared<br />
0% 10% 20% 30% 40% 50% 60% 70%<br />
Centrum<br />
Linnéstaden<br />
Älvsborg<br />
Örgryte<br />
Majorna<br />
Hela <strong>Göteborg</strong><br />
Barnfattigdom – i <strong>Göteborg</strong>?<br />
Vad betyder det att det i vissa delar av <strong>Göteborg</strong> finns en stor andel barn<br />
och unga? I en kartläggning, Barns ekonomiska utsatthet i Sverige, som<br />
publicerats på uppdrag av Rädda Barnen framgår att barn i storstädernas<br />
förortsområden, med en stor andel av befolkningen med utländsk bakgrund,<br />
i klart högre utsträckning lever under omständigheter som kan betecknas<br />
som barnfattigdom. <strong>Rapport</strong>en, som är författad av Tapio Salonen,<br />
använder en definition av barnfattigdom som bygger på förekomst av låg<br />
inkomststandard och/eller att man uppbär socialbidrag. Enligt rapporten<br />
säger forskningen att det finns starka samband mellan låg inkomststandard/<br />
socialbidragsberoende och andra välfärdsdimensioner som utbildning,<br />
etablering på arbetsmarknad samt fysisk och psykisk hälsa. Därför är också<br />
kunskap om barnfattigdom intressant ur ett mångfaldsperspektiv.<br />
<strong>Rapport</strong>en bygger på statistik fram till 2006. Sverige stod då på toppen av<br />
en högkonjunktur. Andelen fattiga barn var vid denna mätning den lägsta<br />
sedan mätningarna påbörjades 1991, 11,9 procent, totalt 229 000 barn.<br />
Bland barn med utländsk bakgrund var andelen som levde i fattigdom<br />
30,2 procent.<br />
Av rapporten framgår att skillnaderna i barns uppväxtvillkor är betydligt<br />
större mellan storstädernas stadsdelar än mellan kommunerna. Andelen<br />
fattiga barn i Torslanda låg 2006 på 2,6 procent (lägst i landet). Andelen<br />
i Bergsjön låg på 57,8 procent, I Lärjedalen 43 procent och i Gunnared<br />
38,9 procent. Totalt var andelen fattiga barn 18,7 procent i <strong>Göteborg</strong>.<br />
Även om barnfattigdomen fram till 2006 minskat så har samtidigt klyftorna<br />
mellan de rikaste och de fattigaste delarna av befolkningen ökat.<br />
106 107
Skolan – arena för mångfald?<br />
I den offentliga debatten om skolan lyfts det som samhället misslyckats med ofta fram.<br />
Vi ser allt som oftast svarta rubriker om hur många elever som inte får godkänt i ämnen<br />
som svenska och matematik. Inte sällan är det skolorna i våra invandrartäta förortsområden<br />
som hamnar i strykklass. I debatten bortser man från de vitt skilda förutsättningar<br />
som finns mellan olika skolor. Andra perspektiv som trivsel och bemötande finns<br />
inte med i denna diskussion. Eller vilka förutsättningar de enskilda eleverna har.<br />
Skolverket har tagit fram en modell för att mäta hur bra det går för eleverna i år 9.<br />
Den heter SALSA. Till skillnad från betygen så tar SALSA också hänsyn till föräldrarnas<br />
utbildning, andel med invandrarbakgrund och andelen pojkar. Utfallet av SALSA-värdena<br />
skiljer sig påtagligt jämfört med om man enbart mäter betygen. En sammanställning<br />
av SALSA-värdena för grundskolorna i <strong>Göteborg</strong> åren 2006-2008 visar att flera skolor<br />
med en stor andel elever med utländsk bakgrund hamnar i topp. Hammarkullskolan,<br />
Nytorps skolan, Hjällboskolan är exempel på skolor som, om man tar hänsyn till de<br />
unika förutsättningarna i dessa områden, lyckas bra.<br />
Hammarkullskolan låg 21 poäng över förväntat värde, Hjällbo och Nytorpskolan 6 poäng<br />
över förväntat värde.<br />
Gunnared<br />
Lärjedalen<br />
Kortedala<br />
Bergsjön<br />
Härlanda<br />
Örgryte<br />
Centrum<br />
Linnéstaden<br />
Majorna<br />
Högsbo<br />
Älvsborg<br />
Frölunda<br />
Askim<br />
Tynnered<br />
Södra Skärgården<br />
Torslanda<br />
108 109<br />
Biskopsgården<br />
Lundby<br />
Tuve-Säve<br />
Backa<br />
I den mätning som gjorts där SCB tar fram ett Nöjd elevindex (NEI) för eleverna i år 4-9<br />
visas att eleverna i nordost (Gunnared, Lärjedalen, Bergsjön) har de högsta NEi-värdena<br />
2009. Bland de kommunala skolorna ligger Bergsjön högst av alla stadsdelar. NEI mäter<br />
bland annat variabler som skolmiljö, skolmat, förtroende, bemötande, trygghet, trivsel.<br />
Nöjd-Elev-Index, elever i år 4-9 i <strong>Göteborg</strong>, våren 2009<br />
Källa: SCB<br />
Gunnared<br />
Lärjedalen<br />
Kortedala<br />
Bergsjön<br />
Härlanda<br />
Örgryte<br />
Centrum<br />
Linnéstaden<br />
Majorna<br />
Högsbo<br />
Älvsborg<br />
Frölunda<br />
Askim<br />
Tynnered<br />
Södra Skärgården<br />
Torslanda<br />
Biskopsgården<br />
Lundby<br />
Tuve-Säve<br />
Backa<br />
Kärra-Rödbo<br />
Samtliga kommunala<br />
Samtliga friskolor<br />
0 10 20 30 40 50 60 70 80
Från befolkningspyramid till… ja vad?<br />
När man tidigare beskrev hur åldersfördelningen i en befolkning såg ut användes ofta begreppet<br />
befolkningspyramid. Om man tittar på diagrammen nedan så var detta helt korrekt år 1900.<br />
Andelen barn och ungdomar var stor, närmare 40 procent av befolkningen i <strong>Göteborg</strong> var 20 år<br />
eller yngre. Befolkningspyramiden är idag inte längre en pyramid. Andelen i befolkningen som<br />
är över 60 år har ökat påtagligt. Ungdomstiden har kommit att sträckas ut allt längre och vi blir<br />
allt äldre. Det innebär att en minskande andel av befolkningen är yrkesaktiv. Samtidigt så har<br />
behoven av en fungerande vård och omsorg för de äldre ökat alltmer. Av statistiken för 2007<br />
kan man se att en stor andel av de allra äldsta är kvinnor.<br />
Befolkningens åldersstruktur år 1900, 1950 och 2007<br />
Befolkning ens åldersstruktur år 1900, 1950 och 2007<br />
Ålder<br />
80-<br />
70-74<br />
60-64<br />
50-54<br />
40-44<br />
30-34<br />
20-24<br />
10-14<br />
0 - 4<br />
År 1900 Män Kvinnor<br />
80-<br />
70-74<br />
60-64<br />
50-54<br />
40-44<br />
30-34<br />
20-24<br />
10-14<br />
0 - 4<br />
15,0 10,0 5,0 0,0 5,0 10,0 15,0<br />
80-<br />
70-74<br />
60-64<br />
50-54<br />
40-44<br />
30-34<br />
20-24<br />
10-14<br />
0 - 4<br />
Källa: SCB, Befolkningsstatistik<br />
År 1950<br />
15,0 10,0 5,0 0,0 5,0 10,0 15,0<br />
År 2007<br />
%<br />
%<br />
10,0 5,0 0,0 5,0 10,0<br />
% Källa: SCB, Befolkningsstatistik<br />
110 111<br />
15,0 15,0<br />
Stora skillnader mellan stadsdelarna i åldersfördelning<br />
– fler unga i nordost<br />
Om andelen äldre har ökat i <strong>Göteborg</strong> totalt ser vi samtidigt stora skillnader mellan<br />
stadsdelarna. I några stadsdelar i nordost finns en påtagligt större andel barn<br />
och ungdomar. Av statistiken för 2008 framgår att andelen barn- och ungdomar,<br />
mellan 1 och 18 år, fördelar sig så här:<br />
<strong>Göteborg</strong>: 18,7%<br />
Gunnared: 25%<br />
Lärjedalen: 29,8%<br />
Bergsjön: 25,3%<br />
(Källa: <strong>Göteborg</strong>sbladet, maj 2009)<br />
Omvänt betyder det att i andra stadsdelar bor en större andel äldre invånare. Av<br />
statistiken för 2008 framgår att andelen invånare, 65 år eller äldre fördelar sig så här:<br />
<strong>Göteborg</strong>: 14,7%<br />
Frölunda: 27,2%<br />
Högsbo: 22,3%<br />
(Källa: <strong>Göteborg</strong>sbladet, maj 2009)
Demokratin – förbättringsområde no.1<br />
Det finns många olika sätt att beskriva hur väl ett samhälle lyckas med att skapa<br />
mångfald. En rimlig utgångspunkt är att ett lyckat mångfaldsarbete också måste<br />
innefatta frågor som delaktighet och demokrati. Ett sätt att se på demokratin är<br />
självklart att titta på valdeltagandet. Generellt så har vi sett en trend med sjunkande<br />
valdeltagande ända sedan tidigt 70-tal. Denna trend bröts dock vid valet 2006<br />
då valdeltagandet ökade en aning. Vi befinner oss dock fortfarande långt under<br />
de siffror för valdeltagande som gällde på 70- och 80-talet.<br />
Valdeltagande i kommunval 1973-2006<br />
Källa: SCB<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
1973<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
1973<br />
2006<br />
2006<br />
Kommunval<br />
Kommunval<br />
Parallellt med att valdeltagandet sjunkit över tid, med det senaste valet som<br />
ett undantag, kan vi se att ur ett demokratiskt perspektiv är staden starkt<br />
segregerad. I samband med det senaste kommunvalet 2006 fanns det stadsdelar<br />
med ett valdeltagande på över 80 procent och ett par stadsdelar som ligger under<br />
60 procent. I stora drag så verkar valdeltagande och en stadsdels socioekonomiska<br />
standard följas åt. Om vi ska kunna tala om <strong>Göteborg</strong> som en mångfaldens stad,<br />
måste olika grupper komma till tals och delta i den demokratiska processen.<br />
Valdeltagande per SDN, kommunvalet 2006<br />
Källa: Stadskansliet, statistikgruppen<br />
Älvsborg<br />
Torslanda<br />
Askim<br />
Styrsö<br />
Kärra-Rödbo<br />
Härlanda<br />
Linnéstaden<br />
Örgryte<br />
Tynnered<br />
Majorna<br />
Centrum<br />
Tuve-Säve<br />
<strong>Göteborg</strong>, Totalt<br />
Högsbo<br />
Backa<br />
Lundby<br />
Frölunda<br />
Kortedala<br />
Lärjedalen<br />
Biskopsgården<br />
Gunnared<br />
Bergsjön<br />
Älvsborg<br />
Torslanda<br />
Askim<br />
Styrsö<br />
Kärra-Rödbo<br />
Härlanda<br />
Linnéstaden<br />
Örgryte<br />
Tynnered<br />
Majorna<br />
Centrum<br />
Tuve-Säve<br />
0% 10% 20% 30% 40% 50% 60% 70% 80% 90% 100%<br />
112 113
115
Det här är en rapport om det<br />
integrations och mångfalds <br />
främjande arbetet i <strong>Göteborg</strong>s Stad.<br />
<strong>Rapport</strong>en lyfter fram de delar av<br />
mång faldsbegreppet som omfattar<br />
kulturell bakgrund, religiös tillhörighet,<br />
språk, sexuell läggning, köns identitet<br />
och funktionsnedsättning. I elva<br />
reportage, artiklar och intervjuer<br />
speglas integrations och mångfaldsarbetet<br />
utifrån ett gemensamt tema<br />
– bemötande.<br />
”<strong>Göteborg</strong>aren ska bli bemött som<br />
en hel människa. Varje individ måste<br />
bli sedd utifrån sin hela livssituation.”<br />
Så står det i stadens budget.<br />
Förhoppningsvis kan skildringarna<br />
av hur medarbetare i <strong>Göteborg</strong>s Stad<br />
möter göteborgarna i det dagliga<br />
arbetet fungera som inspiration och<br />
underlag för diskussioner i stadens<br />
organisationer.