Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
finns det en variation vad gäller hur involverade lärarna blir i elevers olika typer<br />
av konflikter. En lärare menar att man lär känna barnen ”när de sins emellan<br />
hamnar i konflikter, <strong>och</strong> det är ju det de gör jättemycket” (IP 10/2005), medan en<br />
annan framhåller att det snarare är mobbningsteamets än lärarens <strong>ansvar</strong> att<br />
hantera konflikter mellan elever:<br />
I: Hur är det med konflikter mellan elever?<br />
L: Jag tycker att det är mycket småkonflikter, <strong>och</strong> småbråk, konspirationer<br />
som uppstår, oftast bland flickor, <strong>och</strong> det har blivit mer av den saken, <strong>och</strong><br />
där är det ju så att, där går man aldrig in, utan vi har ju det här mobbningsteamet.<br />
Och de sköter sig väldigt bra. Så i förekommande fall så rapporterar<br />
man till mobbningsteamet (IP 5/2004).<br />
<strong>Lärares</strong> utsagor om elevers konflikter är inte en identisk spegel av den rådande<br />
anti-mobbningsdiskursen. En skillnad är att de inte enbart uppmärksammar<br />
asymmetriska konflikter, utan också konflikter mellan parter som kan förefalla<br />
jämbördiga. Trots denna skillnad finns det en grundläggande likhet: att skolklassens<br />
splittring – inte dess enhet – lyfts fram som ett problem.<br />
Från vertikal till horisontell respekt<br />
Så här långt har två typer av ”problemklasser” behandlats. Från 1900-talets första<br />
hälft har vi mött det sammansvetsade elevkollektivet, från sent 1900-tal ett elevkollektiv<br />
som beskrivs som splittrat.<br />
Att tala om elevkollektivet i dessa termer förutsätter givetvis ett idealtypiskt<br />
tänkande som inte gör anspråk på att fånga in alla de variationer som finns i olika<br />
tidsperioder. Poängen är att visa på en historisk tendens, en historisk förskjutning<br />
av synen på skolklassen <strong>och</strong> lärarens moraliska <strong>ansvar</strong> inför den. Istället för att<br />
nyansera denna tes kan frågan om dess implikationer analyseras. Ett sätt att fördjupa<br />
bilden av den ovan skisserade utvecklingen, är att beskriva den i termer av<br />
skiftande ideal om vem eleven förväntas visa respekt för. Jag vill här föreslå att<br />
vi kan skilja mellan en vertikal respekt (respekt för vuxna <strong>och</strong> andra auktoriteter)<br />
<strong>och</strong> horisontell respekt (respekt för jämnåriga). Mobbningsdiskursen antyder att<br />
det har skett en förskjutning från vertikal till horisontell respekt.<br />
I den vertikalt baserade respekten är lydnad ett nyckelord, rentav moralens<br />
själva grundval (jfr t ex Neill 1939/1944 <strong>och</strong> Boye 1934). ”att lyda en uppmaning<br />
från en person i överordnad ställning ingår […] i begreppet vanligt folkvett”<br />
konstaterades på ledarplats i Tidning för Sveriges läroverk (1944/3:34). 63 Mer<br />
allmänt inskärper den vertikala moralen vikten av att lyfta blicken uppåt, att visa<br />
respekt mot sådant som existerat längre än eleven själv. Det har exempelvis<br />
63 Texten kommenterar ett uppmärksammat fall där en lärare blivit anmäld efter att ha ”givit en<br />
ouppfostrad, trilskande gymnasist en utomordentligt välförtjänt hurril”.<br />
91