Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
elation kan humor vara ett sätt att göra läraren osårbar inför de humoristiska,<br />
eller kränkande angrepp som kan riktas mot honom.<br />
Humor har hittills beskrivits som en sublimeringsstrategi. Emellertid kunde<br />
humor även användas i en ”individualiserande” riktning. Det som här åsyftas är<br />
att på olika sätt utsätta enskilda individer för hån. Den sarkastiska <strong>och</strong> ironiska<br />
läraren kunde använda humor för att trycka ned enskilda element i klassen. Som<br />
Ulla Johansson (2000:97–102) har visat i intervjuer med gamla läroverkselever<br />
är det en maktstrategi som många minns med fasa. Denna form av humor har<br />
dock inte haft ett officiellt stöd. Tvärtom har sarkasmen ofta starkt kritiserats<br />
(t ex Herlitz 1947:8 f; U 55:9). En invändning var att ironi skapar en klyfta<br />
mellan lärare <strong>och</strong> elev. 56 En annan invändning var att ironin är grym <strong>och</strong> lämnar<br />
sår som aldrig läker (Lövgren 1922:108).<br />
Massan skingras<br />
Det kan diskuteras i vilken utsträckning de ovan skildrade strategierna tillämpades,<br />
<strong>och</strong> huruvida de verkligen fungerade. En möjlig tolkning är att själva<br />
förekomsten av massbekämpande strategier vittnar om att det grundläggande<br />
problemet med elevkollektivet på sin höjd bekämpades på ett ytligt sätt. Källan<br />
till problemet kvarstod, även om yttringarna kunde bekämpas på olika sätt.<br />
En mer radikal utmaning av elevkollektivets sammanhållning tror jag däremot<br />
har ägt rum, grovt räknat, sedan grundskolans införande. För att förstå hur den<br />
processen gått till, behöver vi ta hänsyn till den mer sociologiska förutsättningen<br />
för att klassen kunde uppfattas som enhetlig. Här kan Goffmans analyser av<br />
”totala institutioner” 57 vara till hjälp. Goffman (1961/1991:24–51) menar att i de<br />
totala institutionerna kommer den intagnas privata jag att systematiskt, om än<br />
inte medvetet, att ”avlivas”. Den intagna berövas privata ägodelar som kläder,<br />
<strong>och</strong> det privata jaget omformas till ett kollektivt. Även om inte skolan kan<br />
betraktas som en renodlad total institution, finns det beröringspunkter. Skolan är<br />
en plats som varit bärare av en avpersonaliserande kultur, vilket bland annat tagit<br />
sig uttryck i vissa minimikrav <strong>och</strong> normer kring hur man klär sig.<br />
Än idag kan skolor sägas fungera enligt denna princip (till exempel i uttryckliga<br />
förbud att bära keps i klassrummet), men man kan fråga sig om inte skolan i<br />
vissa avseenden har blivit mindre avpersonaliserande. I ett skolminne av Mats<br />
Arvidsson skildras en process som kan tolkas på det sättet. Han beskriver sin tid<br />
56 ”Det krigstillstånd, som ofta tyckes råda mellan eleverna i en skola <strong>och</strong> deras lärare <strong>och</strong> som<br />
understundom tar sig uttryck i rätt sällsamma former, har uppammats mindre därför att<br />
lärarnas händer varit starka, men så mycket mer på grund av att händerna svängt ironins<br />
sargande stickvapen” (Bruhn 1926:196).<br />
57 De totala institutionerna kännetecknas enligt Goffman av att individens liv regleras i sin helhet,<br />
genom att den intagne exempelvis inte har rätt att utan tillstånd lämna institutionen efter<br />
dagens slut.<br />
83