Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ha trevligt, utan även ett kraftfullt sätt att minska spänningen mellan läraren <strong>och</strong><br />
klassen.<br />
En lärare <strong>och</strong> lärarinna, som äger humor, <strong>och</strong> som också låter den komma<br />
till synes i samvaron med klassen, blir tämligen osårbar mot eventuellt skoj.<br />
Humorn avväpnar <strong>och</strong> gör människorna goda <strong>och</strong> överseende <strong>och</strong> glada.<br />
Där tror jag att många av oss begår misstag, som kan bli ödesdigra. Ett skoj,<br />
som kanske är ganska oskyldigt, uppfattar vi som en svår personlig kränkning<br />
<strong>och</strong> reagerar utan att hålla proportionerna. Men om en lärare gör detta<br />
några gånger <strong>och</strong> visar, att han således ej är överlägsen på den punkten <strong>och</strong><br />
ej herre över situationen, blir han snart nog verkligen måltavla för skoj <strong>och</strong><br />
kritik av personlig art, som driver honom till ytterligare motåtgärder, vilka<br />
ändå värre ställer honom i motsatsställning till klassen. Den personligt<br />
kränkte läraren har det ej lätt, ty barn <strong>och</strong> ungdomar är som vi vet ej vidare<br />
barmhärtiga (Sundberg 1941:76).<br />
Alf Hildingers lärarhandledning från 1920-talet beskrev liknande fall. Hildinger<br />
tog upp frågan om hur läraren skulle reagera i en ”svår situation”, till exempel att<br />
alla elever i en klass vänder ryggarna åt läraren, att de kollektivt svarar på frågor<br />
som riktas mot en enskild elev eller att de ritar en karikatyr på läraren. Hildinger<br />
var, jämfört med Sundberg, mer tveksam till humor, men gav ändå ett visst<br />
utrymme för den. Så här menade Hildinger att läraren skulle hantera den ”svåra<br />
situationen”:<br />
Det första villkoret är att läraren icke förlorar självbehärskningen; han får<br />
icke förfalla till hejdlöst raseri <strong>och</strong> endast slå till dem som sitta närmast,<br />
men han får inte heller bli förtvivlad <strong>och</strong> sätta sig att gråta. […] Han kan<br />
t.ex. helt lugnt stryka ut karikatyren med en något skämtsam anmärkning<br />
om att det tydligen finns tecknare i klassen <strong>och</strong> att han snart hoppas att få se<br />
andra resultat av deras förmåga. Dock får man inte driva skämtet dit, att<br />
barnen bara tycka att det är roligt, utan det bör åsyfta att få den skyldige att<br />
skämmas, <strong>och</strong> dessutom måste hela klassen känna, att det var en allvarlig<br />
förseelse […] Lektionen efter ett dylikt uppträde mellan lärare <strong>och</strong> elever<br />
blir alltid <strong>och</strong> bör också vara något mera dämpad än vanligt, så att eleverna<br />
känna lärarens allvar utan att han talar om det (Hildinger 1923:159).<br />
Det Sundberg <strong>och</strong> Hildinger formulerade kan ses som en maktteori anpassad till<br />
institutionen skolan. Istället för aggression: humor. Humor beskrevs som ett sätt<br />
att avväpna klassen, att desarmera massans makt (se även Müller-Freinefels<br />
1937/1939:162). En humoristisk lärare kunde stärka banden till klassen, medan<br />
en lättkränkt lärare kunde låta ett skämt förstärka klyftan mellan lärare <strong>och</strong> elev.<br />
Humorn blev därmed ett sätt att vända klassen i positiv riktning.<br />
Finns det någon annan maktteori som har tagit hänsyn till humorn som<br />
maktinstrument? Om vi vänder oss till Foucault så ser vi en makt som förefaller<br />
81