Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
(Craddock 1920/1923: 55). 49 Vissa argumenterade också för att lärarens värdighet<br />
bättre kunde bevaras när eleverna själva stod för sin egen fostran. Självstyrelsen<br />
var ett sätt att renodla lärarens verksamhet till det pedagogiska. 50 Därmed<br />
kunde också ett betungande <strong>ansvar</strong> föras över på vissa elever: ”En bra<br />
ordningsman är en ovärderlig tillgång för såväl klassen som lärarna. Det skall<br />
vara en elev, som har auktoritet bland kamraterna <strong>och</strong> ändå deras sympati. Hans<br />
ställning är känslig – bufferten mellan lärare <strong>och</strong> elever” (Naeslund 1963:234–5).<br />
Att man ändå valde det systemet kan ha hängt samman med att man hade en stor<br />
tilltro till vad en ordningsman kan åstadkomma. 51<br />
En av självstyrelsens funktioner var just att skapa en solidaritet med skolan, att<br />
skapa en ”organisation av de bättre elementen i klassen, som komma att verka i<br />
lärarens anda i stället för att av klasskänsla sluta förbund med de sämre elementen<br />
emot fienden – läraren” (Hildinger 1944:149). 52 Självstyrelsen kunde alltså<br />
bidra till en sublimering av massdriften, men mest påtagligt är ändå att den<br />
verkade mot en differentiering av klassen. Strävan att skapa solidaritet med<br />
49 E. A. Craddock var en av visionärerna på området. Han förespråkade en radikal omläggning<br />
av skolans fostrande verksamhet, nämligen att en stor del av det disciplinära arbetet skulle<br />
utföras av eleverna själva. ”Sådana som förhållandena nu äro, tvingas en god lärare att ägna<br />
så mycken uppmärksamhet åt att upprätthålla disciplin av alla slag <strong>och</strong> övervaka verksamhet<br />
av växlande beskaffenhet, att hans verkliga överlägsenhet, den som hans vetande förlänar<br />
honom, aldrig kommer till sin rätt […] Befria då läraren, han må vara god eller dålig, från<br />
alla dessa plikter, som icke falla inom ramen av den uppgift, för vilken han är bäst utrustad,<br />
nämligen spridandet av kunskaper, <strong>och</strong> anförtro dem åt pojkarna själva!” (Craddock 1920/<br />
1923:25).<br />
50 Carl Svedelius beskrev detta i en artikel: ”Den yttre ordningen vid vårt läroverk övervakas<br />
väsentligen av de äldre gymnasisterna. Inga lärare anmodas t. ex. att hålla vakt vid morgonbönen.<br />
[…] Är det inte absolut tyst i salen, när det skall vara absolut tyst, hyssjar de äldsta<br />
gymnasisterna ner bullret <strong>och</strong> viskningarna. De vet av erfarenhet, att deras rektor aldrig<br />
nedlåter sig till att gå upp i talarstolen, förrän det under all hans medverkan blivit ljudlöst<br />
stilla. Det bör vara under en rektors ställning <strong>och</strong> värdighet att behöva stå <strong>och</strong> hyssja”<br />
(Svedelius, 1930:81). ”All vakt i korridorerna ombesörjes av pojkar i de båda högsta<br />
ringarna. […] En gång fick jag höra en ung extralärare ryta i dörren till ett klassrum åt en för<br />
honom okänd abiturientavdelning att packa sig iväg. […] En lärare bör ägna sig åt viktigare<br />
fostrareuppgifter än tjänstgöring som utfösare” (Svedelius 1930:82).<br />
51 ”Det är nog icke för mycket sagt, om jag påstår, att en eller två riktigt präktiga ordningsmän,<br />
som följa en klass genom hela skolan, stundom kunna tillskrivas nästan lika stor uppfostrande<br />
verkan på klassen som klassföreståndaren”, menade Einar Wetterwik (Tfsl 1945/11:188).<br />
52 Så här kunde argumentationen låta: ”Framförallt skulle det dock främja en sund disciplin, om<br />
här lärjungarnas självverksamhet kommer till sin rätt <strong>och</strong> ett visst mått av självstyrelse, av<br />
lärjungarnas eget <strong>ansvar</strong> för ordningen, kunde införas. Därur kunde en känsla av solidaritet<br />
med skolan <strong>och</strong> lärarna framväxa. […] Kåranda <strong>och</strong> sammanhållning gentemot lärarna har<br />
det ju funnits mycket av i våra skolor <strong>och</strong> finns väl än. Att arbeta fram en kåranda <strong>och</strong><br />
sammanhållning med lärarna borde nu vara målet” (Reinius 1913:56 f). Alla var dock inte<br />
eniga om att självstyrelsen kunde skapa sammanhållning med skolan <strong>och</strong> lärarna. Georg<br />
Brandell (1922) menade, utifrån ett masspsykologiskt perspektiv, att det vore ett misstag att<br />
anförtro eleverna uppgiften att kontrollera kollektivet. Härvidlag riktades kritik mot Foerster<br />
som ”vid behandlingen av självstyrelsens problem synes ha glömt bort sin fullkomligt riktiga<br />
masspsykologi” (Brandell 1922:154).<br />
75