Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Vilhelm Helle uttryckte saken: ”En skolklass är inte summan av de enskilda<br />
lärjungarna. Det tillkommer något nytt genom den massverkan, som läraren ofta<br />
står lika handfallen inför som stenåldersmänniskan inför blixten” (Helle 1943:<br />
173 f).<br />
Att det var ett stort problem underströks av Greta Wendin som hävdade att<br />
läraren ”dagligen möter massreaktionernas fenomen” (Tfsl 1954/36:802). Detta<br />
var särskilt fallet i realskolans mellanklasser, eftersom elever i puberteten var<br />
”otroligt känsliga för psykisk påverkan”. 46 Elevers suggestibilitet exemplifierades<br />
med en klass där en stor andel av eleverna rivit ur sidorna ur läroboken inför ett<br />
skriftigt läxförhör:<br />
70<br />
Uppenbarligen hade dessa gripits av någon sorts psykos. En uttryckte saken<br />
så: ”Jag begriper inte, varför jag gjorde det. Jag kunde vartenda ord på<br />
läxan.” En annan uttryckte det: ”Det blev så konstigt i klassen.” Dylika<br />
reaktioner förekomma dagligen i stort <strong>och</strong> smått i klasserna på detta åldersstadium.<br />
Det gäller ordningssaker lika väl som uppförande. En elev kanske<br />
tar sig för att med slutna läppar frambringa något slags brummande ljud,<br />
<strong>och</strong> om några sekunder har en tredjedel av klassen följt exemplet (ibid).<br />
Massreaktionen beskrevs här som en enormt stark kraft; den fick även de som<br />
kunde läxan att fuska. Var kom då denna kraft ifrån? Dels var elever suggestibla,<br />
<strong>och</strong> dels hade vissa elever en stor förmåga att suggerera andra elever. I detta<br />
avseende sades de så kallade psykolabila barnen utgöra ett problem: ”Många<br />
gånger ha dessa elever en rent skrämmande ogynnsam inverkan på sin omgivning<br />
i klassen <strong>och</strong> ibland även utanför denna. De liksom sprider psykisk smitta” (ibid).<br />
I en lärarhandledning från 1910-talet beskrevs smittan i termer av förförelse.<br />
Lärarens uppgift var att förhindra att den uppstod:<br />
Men benägenheten för det onda är hos de flesta barn så stark, att tidiga<br />
intryck från det goda lätt plånas ut av efterföljande intryck från det onda.<br />
Därför bör den sedliga luft, som omgiver barnet i skolan, vara sådan, att det<br />
goda där kan leva <strong>och</strong> frodas. Väl kan läraren icke hindra, att barn med<br />
dåliga böjelser inträda i skolan, men han bör övervaka dessa, så att förförelse,<br />
om möjligt är, förhindras (Arcadius 1919:43 f).<br />
Det fanns alltså en ganska omfattande diskussion om elevers sammanhållning.<br />
Man kan då fråga sig: vad var problemet? På vilka sätt utmanade elevers smitta,<br />
förförelse <strong>och</strong> sammanhållning lärarens auktoritet? Sammanhållningens konkreta<br />
problem illustreras i disciplinhandboken Läraren, eleven, disciplinen (Ericsson<br />
46 Wendin var inte ensam om att koppla samman massdriften till ett särskilt åldersstadium, men<br />
det fanns olika uppfattningar om när elever var som mest suggestibla. Det kunde vara ”barn<br />
<strong>och</strong> unga” som var ”suggestibla” (Fevrell 1957:126), det kunde även vara ”barn” som har<br />
”lättare att reagera masspsykologiskt än vuxna ” (Holmstrand & Edman 1951:21), eller också<br />
kunde problematiken hänföras till 10–12 årsåldern samt övergångsålderns senare fas (Koht &<br />
Skard 1947:357).