Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Det verkligt intressanta med skollögnens historia är dock inte dess kvalitativa<br />
förändringar. Trots att elever ljuger än idag beskrivs det sällan som det centrala<br />
problemet. Av de lärare som jag intervjuat har ingen spontant tagit upp fenomenet<br />
lögner, trots att flera talat om disciplinproblem. På den direkta frågan<br />
huruvida lögner förekommer, har bara en lärare beskrivit det som ett vanligt <strong>och</strong><br />
allvarligt problem. De övriga har menat att lögner förekommer, men att det inte<br />
är särskilt vanligt, <strong>och</strong> att det inte är ett särskilt stort problem. Lögnen framstår<br />
som relativt harmlös. På den diskursiva arenan förhåller det sig på ett liknande<br />
sätt. Texter om värdet av sanningskärlek, om vådan av att ljuga, om konsten att<br />
få ett barn att bekänna <strong>och</strong> om huruvida elever bör ange varandra får man leta<br />
länge efter. Det förefaller med andra ord som att lögnen har tappat sin klara<br />
position som ett avgörande normbrott. I vissa fall kan rentav en omkastad syn på<br />
barndomen formuleras. Snarare än att kännetecknas av sin lögnaktighet beskrivs<br />
barn <strong>och</strong> unga som präglade av sin ärlighet. ”Vi vuxna pedagoger måste kunna<br />
tillstå att vi förlorat en del av vår spontanitet, fantasi, klarsynthet <strong>och</strong> benägenhet<br />
till ärlighet på vägen mot vuxenvärlden” konstateras i Etik i pedagogens vardagsarbete<br />
(Gren 2001:164).<br />
Den fråga som jag nu ska uppehålla mig vid är lögnkampens relativt minskade<br />
position. Om lögnen relativt sett spelar en mer undanskymd roll idag, är det<br />
rimligt att se det som en dramatisk förändring som säger något om hur lärares<br />
fostrande roll har förändrats under 1900-talets gång. Det som då blir intressant är<br />
att beskriva de mekanismer som kan ha verkat i riktning mot att lögnen förlorat<br />
en del av sin laddning. Jag kommer att diskutera tre olika förändringstendenser<br />
som kan göra en sådan förändring begriplig. När exakt en sådan förändring har<br />
ägt rum är inte möjligt att slå fast – de empiriska exemplen sträcker sig från 1946<br />
till 2004 – det intressanta är istället att undersöka de villkor som gör lögnens<br />
avdramatisering begriplig <strong>och</strong> sannolik.<br />
Det dolda blir synligt: visualisering<br />
Lögnen beskrevs ovan som ett i dubbel mening dolt normbrott. Själva lögnen var<br />
dold, <strong>och</strong> lögnen ledde till att eleven kunde dölja andra begångna normbrott. Ett<br />
sätt att förklara lögnens tillbakagång, skulle vara utifrån hypotesen att dagens<br />
normbrott i ökande utsträckning tenderar att begås på det som Goffman (1959/<br />
2004:kap 3) kallade den främre regionen, den del av det sociala livet som inte<br />
undandrar sig offentligheten. Om det är så att normbrott ofta begås inför öppen<br />
ridå blir frågan om lögn irrelevant.<br />
I en auktoritär, ”svart” <strong>och</strong> panoptisk pedagogik tycks det som om normbrotten<br />
ofta skrämdes bort från den övervakade sfären till de sfärer som var<br />
svårare att övervaka. Skolans övervakning fick eleverna att skyla sig, inte minst<br />
för att undslippa straff. Om vi ställer dagens skola mot gårdagens, är det inte<br />
57