Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Jag vet kanske så lite om främlingen att jag inte ens kan vara säker på om<br />
hon ”passar in” i någon av de typer jag känner till. […] Främlingen bär med<br />
sig ett hot om felaktig klassificering, men ännu mer skrämmande är att hon<br />
utgör ett hot mot klassificeringen som sådan […] (Bauman 1993/2001:186).<br />
Denna beskrivning skulle även kunna användas på lögnaren. Genom att lögnaren<br />
ger sken av att vara något annat än han är, blir han svår att placera in på en social<br />
karta. Så menade Foerster att Dante i Divina Comedia ”med djup sanning<br />
skildrar lögnarna i avgrunden såsom människor utan ansikte: de förlora allt<br />
personligt, de vara icke sig själva […]” (Foerster 1907/1912:51). Denna svårighet<br />
gäller dessutom inte den enstaka person som ertappats med en lögn. Lögnens<br />
närvaro i världen gör att alla – potentiellt sett – är lögnare. Det faktum att alla<br />
kan vara lögnare gör att alla blir svåra att klassificera. På så sätt kan lögnens<br />
provokation sägas bestå i att den revolterade mot skolan som en klassificerande<br />
institution.<br />
”Lasternas orena källa”<br />
Skälet till att lögnen upplevdes som problematisk ska dock inte bara sökas i att<br />
den markerade ett glapp mellan viljan att se <strong>och</strong> förmågan att se. Det fanns också<br />
mer konkreta skäl till att ogilla lögnen. För att analysera vilka konkreta problem<br />
lögnen ansågs skapa kan man först ställa sig frågan om vilka normbrott som<br />
lögnen ansågs hänga samman med. Lögnen framställdes sällan som en ensam<br />
last. Förmågan att ljuga ansågs istället lägga grunden till andra normbrott. Vanan<br />
att ljuga ”bereder den yppigaste jordmån även för all slags annan moralisk<br />
lösaktighet” skrev Svedelius (1930:21). I Om lögnen <strong>och</strong> dess utrotande hos ungdomen<br />
beskrev P. Linncranz (1877:7 f) lögnen som ”den orena källa, hvarifrån<br />
lasternas grumliga vågor flyta”. Skrymteri, bedrägeri, mened <strong>och</strong> stöld, beskrevs<br />
som konsekvenser av lögnen. På ett liknande sätt menade läroverkslektor John<br />
Personne att ”i de flesta fall skall det visa sig, att lögnen är i kompaniskap med<br />
både tjufnad <strong>och</strong> sexuel sedeslöshet” (Personne 1888:58). Anna Sandström såg<br />
en lite annan problematik. Osanningen var inte lasternas källa, utan deras<br />
kulmen. Det var när en elev samlat ihop ”en hel skuldbörda av försummelser<br />
eller förbrytelser” som frestelsen att ta till lögner kunde uppstå, i syfte att undgå<br />
straff <strong>och</strong> bannor (Slt 1894/47:596 f).<br />
Lögnen var, kort sagt, inte ett ensamt normbrott. Vilka andra normbrott var då<br />
lögnen förknippad med?<br />
Egendomen <strong>och</strong> skolplikten<br />
I Psykologisk-pedagogisk uppslagsbok (1956:143) behandlades lögnen under<br />
rubriken ”beteenderubbningar”. Där refererades till en tysk barnpsykolog som<br />
1954 föreslagit att lögn, skolk <strong>och</strong> snatteri kunde sammanföras till ett enda<br />
syndrom. Lögnen hängde alltså bland annat samman med brist på respekt för<br />
45