Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ljuga (Läsebok för folkskolan 1901/1968:4 f, 11 f), de har spelat med i skådespel<br />
om värdet av ärlighet 24 <strong>och</strong> på folkskoleseminarier har eleverna fått välja uppsatsämnen<br />
som ”ärlighet vara längst” <strong>och</strong> ”uppfostran till sanningskärlek.” 25<br />
Lögnens problematik har dessutom tagits upp i morgonsamlingar <strong>och</strong> på föräldramöten.<br />
26<br />
Slutligen kan nämnas att lögner har bestraffats. ”Oskick <strong>och</strong> olydnad straffade<br />
han strängt, men strängare än allt straffade han lögnen, ty lögn hatade han som<br />
intet annat” sades det till exempel i ett skolminne från 1840-talet (Ödman<br />
1909:9). Sänkt uppförandebetyg <strong>och</strong> anmärkning har kunnat drabba lögnare. 27<br />
Att lögner har kunnat bestraffas hårt hänger rimligen samman med att lögnen<br />
sågs som ett så allvarligt problem. Många har placerat lögnen <strong>och</strong> osanningar<br />
högt i de moraliska problemens hierarki:<br />
40<br />
Att osanningen är ett fel <strong>och</strong> ett fel, som mer än något annat sätter en ful<br />
fläck på en människas karaktär, äro väl alla eniga om. Att all uppfostran<br />
måste gå ut på att inplanta avsky för osanningen hos barnet, därom borde<br />
väl också alla vara eniga (”g.” 1911:15).<br />
Lögnen har inte bara uppfattats som ett mycket allvarligt problem, den har också<br />
ansetts vara ett mycket vanligt problem: ”Det är häpnadsväckande, med hvilken<br />
färdighet barn, äfven från hem som anses goda, kunna ljuga” konstaterade John<br />
Personne (1888:57). Lögnen fanns således överallt, den var inte begränsad till<br />
enstaka ”problembarn”:<br />
24 Paul Georg Münch (1931/1932) redogör för dockspelet ”Med lögn kommer man inte långt” i<br />
sin bok Från min skolsal. Redogörelse för ett par veckors nöjsam undervisning.<br />
25 Ämnena erbjöds som uppsatsämnen för den fjärde klassen i Folkskoleseminariet i Stockholm<br />
ht 1898 respektive vt 1913 (Stockholms Stadsarkiv: SE/SSA/1141 F III, vol 1–2.)<br />
26 För ett exempel ur morgonsamlingslitteraturen, se Agebjörn <strong>och</strong> Kärrlander (1960:100 f)<br />
1940 års skolutredning listade ett antal ämnen som kunde tas upp på klassmöten. Under<br />
rubriken ”hederlighet” presenterades följande förslag på ämnen: ”a) vikten i allmänhet av<br />
hederlighet <strong>och</strong> ärlighet, även i småsaker b) vad fusk i skolan innebär, föräldrars hjälp<br />
erforderlig c) faran av namnförfalskningar, falska intyg o.s.v.” (Skäringer-Larsson 1946:239).<br />
27 Att lögner kunde resultera i sänkt uppförandebetyg nämndes i Förslag till allmänna anvisningar<br />
för fostran <strong>och</strong> undervisning på skolans högstadium (1956), i samband med att skillnaden<br />
mellan ordning <strong>och</strong> uppförande diskuterades. ”Förseelser i fråga om fusk, lögner,<br />
uppenbart trots, snatteri, skolk, nedsättande behandling av kamrater <strong>och</strong> avsiktlig skadegörelse<br />
på skolbyggnader eller inventarier bör vid betygsättningen i regel bedömas i samband<br />
med avgivande av uppförandebetyg, medan förseelser mot skolans ordningsregler eller mot<br />
vad som i övrigt måste betraktas som god ordning i en skola bör hänföras till ordningsbetyget”<br />
(Förslag till allmänna anvisningar för fostran <strong>och</strong> undervisning på skolans högstadium<br />
1956:46). Att lögner kunde resultera i anmärkningar skildras i ett skolminne från 1870talet:<br />
”Vilken fruktansvärd förseelse ansågs icke en osanning i skolan vara <strong>och</strong> detta av alla<br />
parter, såväl lärare som lärljungar. Anmärkningarna då för tiden voro graderade. Osanning<br />
var den värsta, därnäst oskick. Den ena såväl som den andra medförde i regel ’sänkt<br />
sedebetyg’ […]”. Anmärkningen för osanning kunde vidare skärpas. Den kallades då för<br />
”upprepad osanning” (Svedelius 1930:15). Även föräldrar har bestraffat sina barn för lögner.<br />
Sundkvist (1994:114) nämner ett fall med en förälder som anmälde sin dotter till barnavårdsnämnden<br />
för att hon ljugit för sin arbetsgivare.