Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
för att förbättra den enskilda syndaren. Denna straffilosofi innebar en sorts<br />
”stordriftsfördel”, men kunde också försätta läraren i en sårbar position genom<br />
att straffet kunde granskas av hela klassen. Det andra sättet att straffa kallades det<br />
hemliga straffet, <strong>och</strong> denna strafform – som av allt att döma har vunnit mark i<br />
den senmoderna skolan – berövas läraren stordriftsfördelen men slipper att legitimera<br />
sina omdömen inför elevkollektivet.<br />
Skolan föregår framtiden<br />
Till skillnad från sjukhuset, mentalsjukhuset <strong>och</strong> fängelset är skolan traditionellt<br />
sett en plats som man endast kan gå i en enda gång i sitt liv. Skolan är en plats<br />
där man börjar men inte slutar sitt liv. Kort sagt, skolan föregår för framtiden.<br />
Detta kan ses som ett grundläggande kännetecken på skolan som är relativt<br />
konstant över tid, men samtidigt går det att iaktta förändringar i synen på relationen<br />
mellan samtid <strong>och</strong> framtid. I kapitlet ”Lidande <strong>och</strong> lycka i samtid <strong>och</strong><br />
framtid” hävdade jag att det går att urskilja tre typer av förberedelse: för evigheten,<br />
samhället <strong>och</strong> lärande. Den tes som drevs var att skolan i minskande<br />
utsträckning kommit att präglas av en framtidsförberedande kultur, vilket<br />
minskat trovärdigheten i den gamla traditionen att skjuta upp lyckan till framtiden.<br />
Relationen till framtiden diskuterades även i kapitlet ”<strong>Auktoritet</strong>”. Här<br />
prövades tanken att skolans disciplinfråga blivit skolifierad, det vill säga att det<br />
är disciplinproblem i skolan som i ökande utsträckning aktualiserar varför skolbarn<br />
behöver fostras. Nyckelordet för dagens disciplindiskussioner är ”arbetsro”,<br />
vilket är ett uttryck som fäster uppmärksamheten på miljön i skolan.<br />
Förskjutningen från framtid till samtid illustreras även av hygienismen <strong>och</strong><br />
krispedagogiken. Båda stimulerades av att skolan är en stor del av samhället,<br />
men för hygienismens del kunde detta framförallt skapa resonemang om att<br />
skolhygien var viktig därför att alla vuxna en gång gått i skola. Om dessa<br />
personer under sin korta, men obligatoriska skoltid fått en god hälsouppfostran,<br />
så skulle de som vuxna kunna klara sig utan tuberkulos eller psykiska sjukdomar<br />
(Ljunggren 1924). Krispedagogiken har växt fram under andra förutsättningar.<br />
Det som stimulerar dess framväxt är inte att så många har gått i skola, utan att så<br />
många går i skola. När olika kriser inträffar i ett samhälle, kommer sannolikheten<br />
att skolelever drabbas att vara stor.<br />
Trots att alltså skolan alltjämt förbereder för framtiden förefaller det som att<br />
diskussionerna kring lärares omsorgs- <strong>och</strong> <strong>fostrans</strong>roll blivit allt mer präglade av<br />
ett samtidsorienterat synsätt. Denna förskjutning kan bland annat härledas till den<br />
position skolan intar i dagens samhälle. Dels har gränsen mellan skola <strong>och</strong> samhälle<br />
gjorts mer diffus genom tilltron till ett livslångt lärande. Dels har skolgången<br />
kommit att inta en tidsmässigt stor del av alla människors liv. I ett samhälle<br />
där de flesta går i skolan mellan 7–18 års ålder, många för att gå vidare till<br />
universitetet, blir det mindre trovärdigt att tala om skolan som en förberedelse<br />
223