Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Denna övergång från sjukdom till sorg har också konsekvenser för hur man<br />
ser på elevens ”botande”. Själva ordet botande är i detta fall något malplacerat,<br />
snarare handlar det om tröst. Logiskt nog är ”patologi-professioner” (läkare,<br />
psykologer) inte längre självskrivna som hjälpare. Att ha en personlig relation till<br />
den sörjande kan ses som viktigare än att ha en viss specifik professionell<br />
kunskap:<br />
200<br />
I en svår sorgsituation i klassen kan det vara frestande att kalla in experthjälp.<br />
I vårt samhälle har vi efterhand vant oss vid att det finns experter för<br />
det mesta. Det kan vara ett bra stöd för dig att ha en präst, psykiater, skolpsykolog<br />
eller någon annan resursperson i sorgearbetet. Ändå är det viktigt<br />
att understryka att ingen av dessa som regel bör ersätta läraren som den<br />
mest centrala ledaren av klassens sorgearbete. Du står i ett alldeles speciellt<br />
förhållande till eleverna. Du känner till klassens utvecklingsnivå. De känner<br />
dig <strong>och</strong> du känner dem, det är det mest avgörande. […] Sök gärna stöd hos<br />
andra i en sorgsituation i klassen, men kom ihåg att ingen kan ersätta dig!<br />
(Ekvik 1993:75).<br />
Erfarenheter från Göteborgsbranden pekade i samma riktning. Skolverket<br />
(2005:2) påpekar att många av eleverna ville tala med vuxna de kände sedan<br />
tidigare, medan skolorna istället satsade på att förstärka elevvården. Värdet av en<br />
personlig relation togs också upp i Rädda barnens specialnummer av tidskriften<br />
Barn, som var helt ägnat åt 2004 års tsunamikatastrof. I en artikel berättas om en<br />
elev som förlorade sin far under skoltiden, <strong>och</strong> som i skolan ständigt uppmanades<br />
att gå till kuratorn (vilket hon inte ville) (Barn 2005:7). I en annan artikel intervjuas<br />
psykologen Birgitta Jonasson, som konstaterar att man lätt tror att det<br />
behövs kuratorer eller psykologer för att kunna utföra samtal med elever i sorg,<br />
men att det i själva verket är nära relationer som behövs. Hon konstaterar att sorg<br />
är en normal reaktion på en onormal situation, <strong>och</strong> att psykiatrin först aktualiseras<br />
vid onormala reaktioner (s. 6). I en annan artikel kommenteras vad som<br />
händer när läraren inte har en bra relation till eleven: ”Ibland kanske relationen<br />
till den drabbade eleven inte är så bra. Då bör man utse en annan lärare som<br />
<strong>ansvar</strong>ig för just den eleven. Den sörjande är mycket lyhörd för skillnaden<br />
mellan äkta <strong>och</strong> tillkämpad medkänsla” (s. 4). Kort sagt: att möta människor i<br />
sorg ställer krav på medmänsklighet hos läraren. Det är inte i första hand den<br />
professionella psykologiska kompetensen som betonas. Istället betonas att<br />
läraren har goda personliga relationer med eleverna. 130<br />
130 Övergången från sjukdom till sorg innebär dock inte entydigt en förskjutning från läkare <strong>och</strong><br />
psykologer till lärare. En annan tendens är att prästerna åter kommit att spela en roll i skolan.<br />
Präster skriver krisböcker (Ekvik 1993; Rehnstam 2002) <strong>och</strong> kan vara en del av skolors<br />
krisgrupper (se Nordblom & Rahm 1996:51). Det är en utveckling som på ett intressant sätt<br />
speglar skolans utveckling. Runt förra sekelskiftet övertog läkarna rollen som auktoritet från<br />
prästerna genom den framväxande skolhygienen (jfr Hammarberg 2001). Runt det senaste<br />
sekelskiftet ser vi återigen att prästerna görs aktuella.