Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
domar. Skolan måste därför göra allt vad den kan för att skydda barnen,<br />
som äro särskilt mottagliga upp till 10-års-åldern (Hildinger 1923:58).<br />
Difteri beskrevs som ”en ännu allvarligare sjukdom”, som tidigare haft en dödlighet<br />
på 50 procent (Hildinger 1923:59). De smittsamma sjukdomarna innebar<br />
med andra ord att institutionen skolan var en farlig plats att vistas på. Under<br />
riktigt olyckliga omständigheter kunde man dö av att gå i skola.<br />
I de flesta fallen var det inte så allvarligt. I Handbok i hygien för lärare vid<br />
våra folk- <strong>och</strong> småskolor redovisades situationen så som den tedde sig på 1930talet<br />
(Brinke 1934). Förkylningssjukdomar var överlägset vanligast: dessa omfattade<br />
cirka 96 procent av alla smittsjukdomar som förekom i skolor (s. 5). Men<br />
även om relativt banala sjukdomar var de vanligaste, så skapade även de en<br />
allvarligare problematik. Dels kunde de leda till följdsjukdomar. Dels kunde<br />
ofarliga sjukdomar uppvisa liknande symptom som mer allvarliga <strong>och</strong> potentiellt<br />
dödliga sjukdomar. Det som endast föreföll vara feber, förkylning eller diarré<br />
kunde visa sig vara ett atypiskt fall av barnförlamning (s. 17). Det fanns alltså i<br />
teorin en skarp uppdelning mellan dödliga <strong>och</strong> icke-dödliga sjukdomar, men i<br />
praktiken tycks det ha varit en glidande skala mellan banala <strong>och</strong> allvarliga<br />
symptom. Därför fanns det anledning att ta även mer banala sjukdomar på allvar.<br />
Profylax<br />
Givet denna situation, hur kan hygienismens kamp mot sjukdomar <strong>och</strong> dödlighet<br />
beskrivas? Vilka konkreta tekniker fanns för att bekämpa smitta, <strong>och</strong> går det att<br />
identifiera någon övergripande strategi? I Medicinalstyrelsens råd över hur<br />
skolan skulle hantera smittsamma sjukdomar gavs ett flertal konkreta råd. Det<br />
kunde handla om att uppmana eleverna att hålla näsduk för mun <strong>och</strong> näsa vid<br />
hostning eller nysning, <strong>och</strong> att placera hostande elever på de främsta bänkarna.<br />
Att sörja för god hygien i lokalerna genom skurning <strong>och</strong> våtsopning, genom god<br />
ventilation <strong>och</strong> genom regelbunden vädring av klassrummet. Att tillhandahålla<br />
rent dricksvatten, gärna i form av drickfontäner, så att eleverna inte behöver<br />
samsas om samma drickskärl. Att skapa möjligheter till god handhygien, <strong>och</strong> god<br />
hygien vid avträdena. Att känna till barnens sjukdomshistorik, <strong>och</strong> att anmäla<br />
barn som misstänks vara sjuka till skolläkaren. Att rengöra smittade elevers bänk<br />
<strong>och</strong> omgivande golvområde grundligt. Att stänga av smittade elever, samt i vissa<br />
fall friska elever som kommer från hem med smitta (Medicinalstyrelsen 1933, jfr<br />
även Warfwinge 1899 för liknande råd). 122 Barnen kunde också uppmuntras att<br />
aldrig andas med öppen mun (Ljunggren 1933:37). I klassrummet kunde man se<br />
122 Medicinalstyrelsens anvisningar presenterades i ett referat i Svensk lärartidning, <strong>och</strong> fick på<br />
så vis en stor spridning (Slt 1933/42:978).<br />
187