Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ett förlovat land” (Bauman 2001/2002:68). Enligt Thomas Ziehe går det att<br />
notera en liknande utveckling för skolans del.<br />
166<br />
Skolan, liksom arbetsplatsen, har mer än någonsin blivit en av flera<br />
tillgängliga världar. Och ”livet” börjar inte längre ”efter” utbildningens slut,<br />
som man förr ständigt höll ungdomarna för ögonen. Det börjar ”nu”, <strong>och</strong><br />
frågan är istället om det kommer att fortsätta i framtiden (Ziehe 1993:66 f).<br />
Det går att diskutera hur omfattande dessa trender mot individualisering <strong>och</strong><br />
nutidsinriktning är. Om vi ändå antar att det är en tendens i vår tid, förefaller dess<br />
tendens vara att gamla tiders sätt att legitimera eller bagatellisera elevers lidande<br />
tappar i stöd.<br />
Lycka: från mål till medel<br />
Utgångspunkten för det här kapitlet har varit att lärares <strong>omsorgsarbete</strong> påverkas<br />
av synen på skolbarns lycka/lidande. Förväntningar på läraren hänger samman<br />
med attityder till hur barndomen bör te sig. I kapitlet har jag formulerat en teori<br />
om hur synen på lycka/lidande i skolan kan förändras. Jag har utgått från att<br />
synen på lycka <strong>och</strong> lidande hänger samman med synen på skolan som förberedande<br />
praktik, <strong>och</strong> att skolans förberedande roll förändras. Detta har idealtypiskt<br />
beskrivits som förberedelse för evigheten, för samhället <strong>och</strong> för lärande.<br />
De tre formerna av förberedelse kan löst kopplas samman med tre skilda<br />
samhällstyper: det förmoderna, moderna <strong>och</strong> det senmoderna samhället.<br />
Huvudtesen är att framtiden som en tid för lycka (eller nytta) delvis har förlorat<br />
sin trovärdighet, vilket har accentuerat behovet av välmående för stunden.<br />
Länge kunde lycka beskrivas som ett mål för skolans verksamhet. Idag framstår<br />
lycka/välmående snarare som ett viktigt medel. Detta kan i sin tur antas understryka<br />
värdet av att olika former av lidanden som eleven upplever under själva<br />
skolgången motverkas. Exempelvis kan inte längre problem som mobbning ges<br />
en instrumentell tolkning, som en härdande förberedelse för tiden som samhällsmedlem.<br />
Lidandet kommer att skandaliseras i en ökande utsträckning – det<br />
kommer med Johannissons (1992) ord att framstå som ”naket”, det vill säga tömt<br />
på all meningsfullhet. Snarare än att vara en oundviklig del av tiden som ung,<br />
kommer det att framstå som ett hinder för den ideala barndomen. Därmed kan<br />
också lärarens <strong>ansvar</strong> ges en annan karaktär. Inte på så sätt att elevens lycka för<br />
första gången skulle ha blivit ett <strong>ansvar</strong> för läraren, men på så sätt att elevens<br />
välmående under sin tid i skolan kommer i blickpunkten på ett tydligare sätt.<br />
Denna omvandling av sättet att se på värdet av en lycklig skolgång, torde<br />
också ha en inverkan på i vilken utsträckning lidandet verkligen blir synligt. Om<br />
lyckan framställs som det som kommer sedan, eller om livet beskrivs som en<br />
kamp som man måste härdas inför, verkar det rimligt att varken elever eller<br />
föräldrar kommer att se skolan som en plats där problem i nuet kan exponeras.