Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I dagens individualiserade samhälle blir det dock svårare att upprätthålla föreställningen<br />
om fasta gemenskaper som föregår <strong>och</strong> överlever individen. Familjer,<br />
nationer <strong>och</strong> arbetsplatser framstår i minskande utsträckning som stabila enheter.<br />
Det som sker i ett individualiserat samhälle är, enligt Bauman, att individen får<br />
en längre livslängd än de gemenskaper <strong>och</strong> ting som omger honom (Bauman<br />
2001:145). Ett exempel på detta är familjens förändringar under de senaste<br />
decennierna. Att hedra sin far <strong>och</strong> mor blir möjligen ett mindre trovärdigt projekt<br />
när de ligger i skilsmässa. Och i den mån som dessa enheter är varaktiga, är det<br />
inte alltid som denna stabilitet uppfattas som positiv. Sedan 1960-talet har<br />
familjen exempelvis blivit förknippad med barnmisshandel <strong>och</strong> andra övergrepp<br />
mot barn (Hacking 1999/2000: kap 5).<br />
Denna individualisering löper parallellt med vad som förefaller vara en annorlunda<br />
inställning till framtiden. Ett uttryck för denna tendens är försvagningen av<br />
idén om sparsamhet. En artikel i lärarpressen på 1960-talet med rubriken<br />
”Ekonomisk fostran – inte bara att spara” ger uttryck för denna förändring. I<br />
artikeln argumenterades för att begreppet ekonomisk fostran skulle få en vidare<br />
betydelse. Eleverna skulle inte bara tvingas till försakelse <strong>och</strong> långsiktigt<br />
sparande. För att de verkligen skulle lära sig att hantera pengar var det viktigt att<br />
de fick använda dem till konsumtion. Det sparande de ägnade sig åt skulle även<br />
det resultera i konsumtion (så kallat målsparande), istället för att inriktas på<br />
avlägsna mål (Lt 1962/51f:18 f, jfr även Thunberg 1965:79 f; Lt 1962/24–5:20).<br />
Denna sparsamhetens relativisering kan ses som en del av en allmän samhällelig<br />
förskjutning. Inom kultur- <strong>och</strong> samhällsteori har det hävdats att den protestantiska,<br />
framtidsinriktade kulturen alltmer har trängts undan av en nutidsorienterad<br />
kultur. En ”bankbokskultur” har ersatts av en ”kreditkortskultur” – om man tidigare<br />
sköt upp njutningen skjuter man nu snarare upp betalningen (jfr Bauman<br />
1995/1997:14; Baudrillard 1968/1996:156–163). Förändringen kan även beskrivas<br />
i termer av att nya personlighetstyper har växt fram. Bauman har använt<br />
metaforen pilgrimen för att beskriva en typiskt modern personlighetstyp. Det var<br />
en människa som strävade mot ett fast mål. I motsats till denna människa beskriver<br />
Bauman den postmoderna människotypen med metaforer som nomaden:<br />
Pilgrimen väljer tidigt ut sin destination <strong>och</strong> planerar sin livsväg därefter.<br />
Man kan säga att han genomgående styrs av ett ”livsprojekt”, av en allmän<br />
”livsplan”. Nomaden däremot når i sin fantasi nästan aldrig bortom<br />
närmaste karavanhärbärge (Bauman 1992/1994:207).<br />
Enligt Bauman kännetecknas det postmoderna tillståndet av att den uppskjutna<br />
behovstillfredsställelsen har förlorat sin funktion. Detta hänger samman med en<br />
ökad föränderlighet <strong>och</strong> en ökad oförmåga att kontrollera framtiden, vilket gör att<br />
det kapital som binds upp inte med säkerhet kan komma att förräntas. Att<br />
undvika att leva för framtiden är därför ”en rationell reaktion på den värld där<br />
man tvingas behandla framtiden som ett hot snarare än som en tillflyktsort eller<br />
165