Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
preludium till livet efter detta. I en lärarhandledning från 1800-talet hävdades det<br />
att läraren hade anförtrotts kyrkans medlemmar <strong>och</strong> borde ”handleda dem så, att<br />
de må kunna blifva medlemmar af den osynliga Guds kyrka här i tiden, <strong>och</strong><br />
saliga i en kommande evighet” (Dahm 1846/1995:7). En bit in på 1900-talet<br />
hävdades det i en annan lärarhandledning: ”Uppfostran skall utveckla de mänskliga<br />
anlagen till duglighet att fylla en mänsklig personlighets timliga <strong>och</strong> eviga<br />
uppgift” (Arcadius 1919:136). På 1850-talets seminarieutbildning kunde de<br />
framtida lärarna få lära sig att skolan skulle vårda, väcka <strong>och</strong> leda den religiösa<br />
känsla som tog sig uttryck i människans förmåga att känna att ”det gifves en Gud<br />
öfver henne <strong>och</strong> en evighet framför henne” (Cramér 1850/1930:134).<br />
Skolan förberedde alltså inte bara för livet efter skolan, utan även för livet<br />
efter detta. Detta hade konsekvenser för synen på lidandet. Det kunde hävdas att<br />
lyckan stod att finna i evigheten. Det exemplifieras i Bilder-ABC-bok (1847) där<br />
eleven uppmuntrades att bibehålla sitt ”oskuldsfulla kärlekssinne, älska den<br />
Evige Fadren”. I det långa loppet skulle ett sådant dygdigt leverne löna sig:<br />
Då skall du lefva lycklig <strong>och</strong> nöjd med dig sjelf, <strong>och</strong> om sedan din lefnad<br />
förflyter i lugn, <strong>och</strong> din bana slutar härlig <strong>och</strong> skön, som sommarsolen, då<br />
hon går ner i hafvet, eller om lyckans sol undanskymmes <strong>och</strong> åskan går <strong>och</strong><br />
viggarne slå ned omkring dig, så var du säker, att du med ett rent barnasinne,<br />
med din tro <strong>och</strong> ditt hopp skall finna målet; <strong>och</strong> på andra sidan<br />
grafven skall du återfinna Honom, som redan vid din döpelse upptog dig till<br />
ett Guds barn (Bilder-ABC-bok 1847:19f).<br />
Strävan efter evig lycka kunde rentav formuleras som ett mål för uppfostran. I<br />
lärarhandledningen Uppfostran under skolåldern skrev Sven Lundqvist (1901:3):<br />
”Uppfostran åsyftar att sätta människan i stånd att blifva lycklig för evigheten”. I<br />
en senare bok förtydligade han sig. Utbildningens mål var inte bara lycka, utan<br />
även nytta: ”Utbildning är således den planmässiga utbildningen av människan<br />
till en nyttig samhällsvarelse <strong>och</strong> lycklig evighetsvarelse” (Lundqvist 1913: 4).<br />
Evighetspedagogiken bidrog alltså till en sorts lyckans kronologi. Ett storslaget<br />
mål – att vara lycklig i en evighet – kunde ställas mot ett lika storslaget<br />
misslyckande – att vara förtappad i en evighet. Ställt mot en sådan målsättning är<br />
det inte märkligt om lycka i själva livet – för att inte tala om den korta tiden i<br />
skolan – kunde ses som mindre relevant. Karin Johannisson (1992:114) har pekat<br />
på hur tron på evigheten kunde påverka synen på lidandet. Lidandet under den<br />
jordiska tillvaron kunde mildras av det faktum att det i livet efter detta kunde<br />
såväl upphävas som kompenseras. I evigheten kunde det jordliga livets lidanden<br />
belönas. Zygmunt Bauman har rentav dragit slutsatsen att lycka historiskt sett<br />
sällan setts som ett mänskligt ideal:<br />
To cut a long story short: for most of human history happiness was not the<br />
self-evident purpose of life. If anything, the contrary assumption prevailed.<br />
151