Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Denscombes studie av klassrumskontroll (1985) drivs tesen att läraryrket präglas<br />
av en radikal individualism som innebär att läraren på egen hand söker att sköta<br />
sina disciplinproblem. För denna individualist är det viktigt att inte söka allt för<br />
mycket hjälp av andra vuxna <strong>och</strong> därför är det också centralt att förmedla bilden<br />
utåt att kontroll finns. Denscombe menar att denna individualistiska kultur bidrar<br />
till att förklara varför vissa elevbeteenden betecknas som disciplinproblem. Ett<br />
disciplinproblem kännetecknas inte bara av att det förhindrar lärande, utan av att<br />
andra utanför klassen kan upptäcka att läraren har disciplinproblem. Högljudda<br />
elever är därför ett mycket större problem än exempelvis en elev som läser serietidningar<br />
under lektionen (Denscombe 1985:kap 7). Ett uttryck för denna individualistiska<br />
tradition är, som jag påpekade i kapitel 6, att förmågan att upprätthålla<br />
ordning har bedömts i lärares tjänstgöringsbetyg. Likaledes finns det<br />
berättelser om att lärare, delvis till följd av detta intyg, inte talade med andra om<br />
sina disciplinproblem.<br />
Den ensamma läraren har visserligen inte varit en total solitär. Under 1800-tal<br />
<strong>och</strong> tidigt 1900-tal var Gud att betrakta som en viktig auktoritetskälla. I Bibeln<br />
kunde man finna ”urbilden för all fostran” (von Engeström 1901:178). I Sandbergs<br />
(1870) lärarhandledning finns ett avsnitt om uppfostringsmedel. Vid sidan<br />
av sådant som ”belöning <strong>och</strong> bestraffning” <strong>och</strong> ”syselsättning <strong>och</strong> vänjande” tar<br />
Sandberg upp ”bön <strong>och</strong> förbön” (Sandberg 1870:175–177). Sandberg beskrev<br />
också Gud som en sorts dialogpartner: ”Den lärare eller lärarinna, som aldrig<br />
känt sig manad att vare sig i tysta suckar eller ljudeliga ord, nedkalla Guds hjelp<br />
vid sitt uppfostringsarbete, den har icke häller tagit sig detsamma an på fullt<br />
allvar” (Sandberg, 1870:176). Läraren var ensam vuxen i klassrummet, men där<br />
fanns ändå Gud närvarande. Andra mer sekulära krafter har även kunnat<br />
användas för att stödja den ensamma lärarens auktoritet, såsom hjältar: ”Betydelsen<br />
av hjältedyrkan – inte den sentimentala, tomma <strong>och</strong> frasrika – utan den<br />
viljehärdande, som ger lust till dåd <strong>och</strong> till offer, kan väl knappast överskattas i<br />
upp<strong>fostrans</strong> tjänst” (Oterdahl 1917:57).<br />
138