Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
den förre detta eleven Brynolf Ström: ”Man kan fråga sig vari den disciplinära<br />
förmågan egentligen består. Den hör till det irrationellaste av allt. Den ene äger<br />
denna förmåga, den andre inte” (Ström 1964:178). Ström påpekar att vissa lärare<br />
med mycket få medel förmår att få klassen med sig, medan andra lärare som<br />
använder desto strängare medel kan komma till korta. Ett av Täckholms problem<br />
var att han ”såg så lustig ut”, <strong>och</strong> att han rörde sig på ”ett högst säreget sätt”. Han<br />
”paddlade” fram, fötterna var starkt utåtvända, hans hals smal, hans axlar<br />
sluttande, hans huvud litet, hans läppar trutande, <strong>och</strong> han bar en rundkullig hatt.<br />
Han hade dessutom ett temperament som inte fungerade i klassen. ”Han kunde<br />
brusa upp inför rena struntsaker, som med en smula humor borde kunnat lätt avvecklas”.<br />
Hans utbrott tog sig ”bisarra <strong>och</strong> löjliga uttryck”, som frestade klassen<br />
att framkalla dem igen. Han kunde springa fram <strong>och</strong> tillbaka, slå sönder pekpinnen<br />
mot katedern <strong>och</strong> stampa i golvet (Ström 1964:178 f). Denna disciplinära<br />
oförmåga kontrasterar mot andra lärares totala frånvaro av disciplinproblem. Så<br />
berättas exempelvis i ett skolminne om läraren som med endast en viskning<br />
kunde få klassen att lystra (Bergfors 1948:124). Det var en lärare som ”spred omkring<br />
sig en aura, som förvisade allt skoj ut i korridoren” (s. 127).<br />
Någon form av personliga egenskaper förefaller alltså alltid ha varit en viktig<br />
del av hur lärarauktoritet upprätthålls. Vi såg exempelvis i kapitel 5 hur värdet av<br />
humor har betonats som viktigt för att göra sig osårbar inför elevers upptåg, <strong>och</strong> i<br />
kapitel 6 skildrades egenskapen att vara rättvis som en devis personbunden egenskap<br />
som eleverna kunde beundra.<br />
Mitt svar på frågan om karismans betydelse idag <strong>och</strong> igår är således att det<br />
inte är ett nytt fenomen. Den fråga som därför borde ställas är inte om karismans<br />
betydelse har ökat, utan istället hur den har ändrat karaktär. Sannolikt representerar<br />
karisma olika saker i en traditionell skola där lärarens minsta ansiktsrörelse<br />
ständigt är synlig för det samlade elevkollektivet <strong>och</strong> i en mer senmodern skola<br />
där läraren i ökande utsträckning förväntas ha individuella kontakter med<br />
eleverna.<br />
Om det inte är i karisman vi kan finna det specifika för senmodern auktoritet,<br />
var bör vi leta då?<br />
Individualisering<br />
Det lögnaktiga barnet, massans solidaritet <strong>och</strong> det rättvisa straffet förenas av att<br />
de var relativt långvariga i talet om skolans fostran. Till skillnad från andra moraliska<br />
paniker <strong>och</strong> ideal levde de längre än ett decennium. Deras relativa borttynande<br />
under den andra halvan av 1900-talet förefaller därför vara en relativt<br />
dramatisk händelse, vars innebörd är värd att undersökas. Den fråga som kan<br />
ställas är om det finns något samband mellan de olika fenomenen. Går det att<br />
urskilja någon underliggande logik som gjorde att de tre fenomenen diskuterades<br />
så mycket under tidigt 1900-tal <strong>och</strong> så litet under sent 1900-tal?<br />
133