Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
med ett åskväder, man tar skydd <strong>och</strong> väntar till det dragit över” (s. 95). Dagens<br />
situation är enligt Skolkommittén annorlunda. Arbetet blir mer personberoende<br />
än rollbestämt (s. 95). Denna berättelse om lärares ändrade auktoritet bekräftas<br />
även i många yrkesminnen skrivna av lärare. En lärare, född på 1920-talet,<br />
berättar exempelvis om den ovana situationen att som nyutbildad, ung lärare<br />
bemötas med stor respekt:<br />
130<br />
Under min egen <strong>och</strong> mina föräldrars skoltid var det otänkbart, att kritisera<br />
en lärare, hur oduglig han eller hon än måtte vara. Respekten för<br />
”lärarinnan” som jag mötte som 20-åring var oerhört överdriven (Nordiska<br />
museets arkiv, KU 17612, född 1928).<br />
Kanske var det för första gången i sitt liv som denna lärare mötte en respekt av<br />
detta slag. Som alla andra lärare hade hon bakom sig en tid som elev, först i<br />
skolan <strong>och</strong> sedan på seminariet. 95 Med inträdet i lärarrollen blev den forna eleven<br />
plötsligt en auktoritet. Liksom underdånighet varit knutet till elevrollen kom nu<br />
auktoritet att förknippas med lärarrollen. I en intervju menar en högstadielärare<br />
att det fortfarande på 1970-talet kunde vara en tydlig auktoritet kopplad till själva<br />
lärarrollen, åtminstone på lågstadiet där hon började sin yrkesbana:<br />
I: Under den här tiden som du jobbat som lärare, har det hänt något vad<br />
gäller relationen till elever?<br />
L: Ja det har det ju. Jag började 1975. När jag började då, som lågstadielärare,<br />
då hände det att ungarnas föräldrar, som ju var betydligt äldre än vad<br />
jag var, neg för mig. Och kom med lilla kakan eller något sånt. Så då var<br />
man liksom Läraren, eller Lärarinnan. […] Så det är klart det var jättestor<br />
skillnad. Och det hörde till ovanligheterna att någon unge sa något till en<br />
som dom inte borde. Det var ingen som direkt vågade sätta sig upp emot en.<br />
Och nu, både i <strong>och</strong> med att tiden har gått, <strong>och</strong> att man har äldre elever, så<br />
har man ett helt annat förhållningssätt tycker jag, till ungarna, <strong>och</strong> dom till<br />
mig (IP 7/2004).<br />
Sammantaget går det att konstruera en berättelse om hur lärarens makt- <strong>och</strong><br />
auktoritetsutövning kontinuerligt har försvagats, eller åtminstone blivit mer<br />
personberoende, genom åren. Den berättelsen är emellertid inte helt oproblematisk.<br />
Den skapar en tudelning av historien: när läraren hade, <strong>och</strong> när läraren<br />
inte längre har auktoritet. En sådan berättelse förbiser det faktum att lärare i alla<br />
95 Även tiden på seminariet var förknippad med en underordnad elevroll. Så här beskriver lärarinnan<br />
sin tid på seminariet: ”Det var en sträng disciplin på seminariet, inte minst från tvåorna<br />
mot oss ettor. De som räfsade skolgången iklädda gymnastikkläder, fick sig en rejäl utskällning.<br />
Det passade sig verkligen inte!! Många av lärarna var också underliga. Hos en skulle<br />
man ha nya, nyvässade pennor med till eleverna i övningsskoleklassen. Att gå ut <strong>och</strong> dansa<br />
på strandpaviljongen var illa sett. Två seminarister, som bröt mot förbudet, fick verkligen<br />
känna, att så gjorde inte en seminarist! Niga, niga, niga skulle man, även om man var 33 år,<br />
som en av mina klasskamrater” (Lärarminnen 1998, KU 17612 född 1928).