Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
schackbräde” (Tfsl 1932/15:198) som det ovan uttrycktes, hur kan ett individualiserat<br />
straff iscensättas utan elevmotstånd?<br />
En möjlighet vore att införa hemliga straff.<br />
Hemliga straff<br />
Elevers höga värdering av rättvisa straff ska inte ses som en naturlig disposition.<br />
Ovan har hävdats att kravet på rättvisa bland annat hänger samman med straffens<br />
offentlighet (skamvrå, offentlig aga, offentliga sarkasmer <strong>och</strong> så vidare). Det var<br />
denna offentlighet som gjorde det möjligt för elever att bedöma i vilken mån en<br />
lärare utsatte elever för negativ eller positiv särbehandling. Om däremot straffen<br />
undandrar sig offentligheten minskar möjligheten att jämföra.<br />
Redan under 1800-talet började straffets offentlighet att minska för läroverkens<br />
del, vilket bland annat tog sig uttryck i att strykklassen försvann <strong>och</strong> att<br />
förvisningsdomar upphörde att kungöras offentligt (Johansson 1990:51). Under<br />
tidigt 1900-tal förespråkades också icke-offentliga straff i olika sammanhang,<br />
såsom ”ett samtal mellan fyra ögon” (Beckman 1919:115). Men under 1900talets<br />
första hälft fanns det fortfarande en hög värdering av straffets offentlighet,<br />
eftersom straff också hade funktionen att varna det övriga elevkollektivet. När<br />
icke-offentliga straff tillämpades kunde en kritik riktas mot deras ineffektivitet. I<br />
artikeln ”den disciplinära anarkien inom läroverken” (Tfsl 1927/21:309f) kritiserade<br />
en anonym författare (”Ö-d”) att den enskilda läraren inte hade rätt att<br />
besluta om aga enligt läroverksstadgan. Enligt stadgan skulle detta beslut istället<br />
fattas av rektor. I vissa sällsynta fall kunde rektorn själv utdela den bestraffning<br />
som han beslutat om, men enligt författaren var detta olämpligt eftersom<br />
bestraffningen då ej var offentlig:<br />
118<br />
Exekutionen sker i all hemlighet på expeditionsrummet men borde ske i<br />
klassen till varnagel för kamraterna. Oftast torde dessa aldrig komma<br />
underfund med, om den brottslige kamraten straffas eller ej. Jag känner fall,<br />
då pojkar – mirabile dictu – verkligen fått aga på rektorsrummet men för<br />
sina kamrater berättat, att de fått medhåll <strong>och</strong> icke smörj (Tfsl 1927/21:<br />
309).<br />
Här ser vi en hög värdering av straffens offentlighet. Som kontrast till denna<br />
attityd kan följande citat från 1960-talet få stå: ”Om någon försyndat sig, bör den<br />
skyldige aldrig tillrättavisas inför klassen. Sker detta, kan klassföreståndaren på<br />
ett ögonblick riva ned vad han byggt upp av förtroende <strong>och</strong> uppriktighet”,<br />
menade adjunkt Ivar Jarvenius i boken Skolans elevvård (1965:106; se även<br />
Ericsson 1967:8). Istället för offentligt straff förespråkades alltså ett hemligt<br />
straff. Istället för ett straff som varnade de andra eleverna, ett straff som värnade<br />
om förtroendet mellan lärare <strong>och</strong> elev.