Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
116<br />
tionen lever kvar, att alla elever äro lika <strong>och</strong> i rättvisans namn kräva lika<br />
behandling. Detta är emellertid ett slag i ansiktet på moder naturen, som<br />
låtit oss framgå olika ur sitt sköte (ibid).<br />
Den traditionella attityden till straff kom på flera sätt att utmanas av det mer<br />
psykologiskt inriktade tänkandet, som växte sig starkt efter andra världskriget.<br />
Hela språkbruket kring disciplinering kom att förändras, <strong>och</strong> istället för att tala<br />
om belöningar <strong>och</strong> bestraffningar, började man alltmer att tala i termer av behandling<br />
<strong>och</strong> botande. Ondskebegreppet förlorade i relevans till förmån för sjukdomsbegreppet<br />
(t ex Israel & Israel-Valentin 1946). ”Det finns ingen arvsynd,<br />
endast sjukdom” menade A S Neill (1926/1951:kap 2).<br />
Vad var då kärnan i det psykologiska perspektivet på barndomen <strong>och</strong> skolstraffen?<br />
En central tankefigur förefaller vara fokuseringen på de orsaker som låg<br />
bakom elevers normbrott, snarare än att inta ett moraliserande perspektiv. 86 Det<br />
var inte en helt okontroversiell idé, <strong>och</strong> under flera decennier förefaller det bland<br />
lärare ha funnits en skepsis till orsakstänkandet. 87 Vilket genomslag orsakstanken<br />
fick i praktiken är inte lätt att veta, men den har åtminstone påverkat det mer<br />
offentliga talet om disciplinproblem. Denna fokusering på orsakerna innebar att<br />
den traditionella idén om en rättvis straffskala – där det är själva gärningen <strong>och</strong><br />
inte gärningens orsak som i huvudsak bestämmer de disciplinära åtgärderna –<br />
kunde ifrågasättas. Hänsyn till orsaker gjorde det svårare att avgöra hur en<br />
hierarkisering av straffet skulle se ut. Tidigare hade det hävdats att svårare för-<br />
86 Torsten Husén uttryckte det på följande sätt: ”En av de mest betydelsefulla kulturvinsterna i<br />
modern tid är att vi i allt större utsträckning börjar se på folks sätt att bete sig <strong>och</strong> reagera ur<br />
det psykologiska <strong>och</strong> sociologiska orsakstänkandets synvinkel i stället för ur det moraliserande<br />
symptom- eller klichétänkandets. Vi skulle aldrig falla på den tanken att säga, att en<br />
vas som faller i golvet är ’förfallen’. Däremot tycker vi det är fullt naturligt att så karakterisera<br />
en människa som på ett eller annat sätt kommit på sned i tillvaron” (Husén 1952:63).<br />
Ett exempel på hur moraltänkandet utmanades av orsakstänkandet gavs i en sommarkurs i<br />
psykologi på 1930-talet. Då talade professor N. Antoni om att nervösa sjukdomstillstånd<br />
såsom tics <strong>och</strong> danssjuka berodde på förändringar i hjärnbarkens extrapyramidala fält, <strong>och</strong> att<br />
disciplinära metoder därför var verkningslösa <strong>och</strong> endast förvärrade lidandet (Tfsl 1937/17:<br />
304).<br />
87 Richard Lindahl påpekade 1960 att samarbetet mellan läkare <strong>och</strong> lärare i disciplinfrågor försvårades<br />
av att de hade helt olika utgångspunkter: ”Där läkaren vill se ett medicinskt biologiskt<br />
orsakssammanhang, upplever läraren, att hans arbete omöjliggöres” (Lindahl 1960:90).<br />
Den psykologiserade barndomssynen uppfattades vidare inte bara som ett tandlöst verktyg –<br />
den ansågs av många lärare förvärra situationen. Enligt 30 procent av lärarna bidrog psykologiseringen<br />
till att skapa ökade disciplinsvårigheter (Boalt & Husén 1964:138). Även Peter<br />
Emsheimer (1993) hävdar att det bland lärare på hans skola i början av 1970-talet var en<br />
vanlig uppfattning att elevvårdspersonalen hade ett felaktigt, alltför orsaksmässigt perspektiv<br />
på disciplinproblem. Det fanns bland lärarna en skepsis, ja rentav ett fientligt, förhållningssätt<br />
till elevvårdspersonalen. Hur situationen ser ut idag återstår att studera, men min intervjustudie<br />
indikerar att en ändrad relation till elevvårdspersonalen kan ha ägt rum. Ingen lärare<br />
har uttryckt någon fientlig inställning till elevvårdspersonalen, medan däremot flera lärare har<br />
uttryckt tacksamhet över att den finns, alternativt beklagat att elevvårdsresurserna är för<br />
svaga.