Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Auktoritet och ansvar: Lärares fostrans- och omsorgsarbete i ... - DiVA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
första förutsättning kan sökas i skolans kollektiva fostran. Samtidig närvaro av<br />
ett kollektiv människor gör det möjligt att urskilja om elever behandlas olika av<br />
läraren. En andra förutsättning kan sökas i elevers position såsom mottagare av<br />
belöningar <strong>och</strong> bestraffningar. Även detta gör att frågan om rättvisa kan komma<br />
på dagordningen. Rättvisa skolstraff gavs nämligen ofta (i den mån sådana konkretiseringar<br />
uttalats eller kunnat utläsas) betydelsen av något som är jämförbart<br />
med hur andra elever bestraffas. Detta exemplifieras av skolöverläkaren C W<br />
Herlitz som lyfte fram problematiken med att utdöma straff som uppfattas som<br />
rimliga av den enskilda eleven. Om kontrollen av en elev drivs för långt finns en<br />
risk att detta uppfattas som orättvist:<br />
Eleven känner sig orättvist behandlad i jämförelse med kamraterna <strong>och</strong><br />
därmed har man ofta spolierat möjligheterna för sig att komma tillrätta med<br />
lärjungen. Känslan för rättvisa är ju som bekant starkt utpräglad bland ungdomen<br />
(Herlitz 1947:10).<br />
Liksom att läraren inte fick vara för sträng mot enskilda elever, var det viktigt att<br />
inte vara alltför snäll mot andra. En rättvis lärare behövde äga förmågan att<br />
dämpa sina sympatier gentemot vissa elever:<br />
En nödvändig egenskap hos en klassföreståndare är fullkomlig rättvisa. […]<br />
Rättvisa är fullkomlig likhet inför lagen, så att man, likt Brutus, icke tvekar<br />
att döma sina allra käraste, om det gäller. Börjar det heta i klassen, att den<br />
<strong>och</strong> den har ”medhåll” eller den <strong>och</strong> den är ”syndabock” – så är det ute med<br />
ens auktoritet (Verdandi 1902:194).<br />
Ett kollektiv som dessutom tilldelas belöningar <strong>och</strong> bestraffningar var två grundläggande<br />
förutsättningar för rättvisetanken. Det skapade möjligheten att göra<br />
jämförelser elever emellan. Denna jämförelse underlättades av ett tredje kännetecken:<br />
straffens offentlighet. Det har visserligen länge funnits förespråkare för<br />
icke-offentliga straff. 72 Men om eleverna hade fått sanktioner enbart under<br />
enskilda samtal eller i form av hemligt utdelad aga skulle de haft svårare att jämföra<br />
den disciplinära behandlingen. Bland de straff som kunnat utdelas offentligt<br />
hörde agan. Lektor Carl Dymling, som var tveksam till aga som bestraffningsmedel,<br />
menade att när aga ändå användes var det viktigt att den skedde i<br />
klassrummet:<br />
Lösryckes kroppsagan ur den situation, som uppstod, då ”förbrytelsen”<br />
skedde, <strong>och</strong> förlägges den till ett annat rum <strong>och</strong> en annan tid, kan den möjligen<br />
lättare utföras med lugn besinning. Men frågan är, om inte denna med<br />
påtagligt lugn utförda aga kommer att på delinkventen verka ytterligt raffinerad.<br />
En i vredesmod utslungad örfil ter sig i elevens ögon icke så ”ut-<br />
72 1940 års skolutredning menade exempelvis att det ibland var rimligt att ge muntliga tillrättavisningar<br />
offentligt, men att de oftast skulle ges under enskilda samtal (SOU 1946:15, s. 10).<br />
103