Nr 2/ 2005 Årgång 117 - Allmänna Försvarsföreningen
Nr 2/ 2005 Årgång 117 - Allmänna Försvarsföreningen
Nr 2/ 2005 Årgång 117 - Allmänna Försvarsföreningen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Nr</strong> 2 <strong>2005</strong> maj<br />
Säkerhet i<br />
samverkan
vårt försvar 2 ’05<br />
2<br />
Timbro startar en ny skriftserie!<br />
TIMBRO BRIEFING PAPERS<br />
I en tid då det samhällsorienterade materialet i press och etermedier<br />
blir allt tunnare känns det angeläget att tillföra fakta<br />
och analys till aktuella debatter. Serien kommer att borra i<br />
detaljer och ge matnyttiga överblickar – i såväl nationella<br />
som internationella frågor.<br />
timbro briefi ng papers utkommer åtta till tio gånger per år. Samhällsintresserade<br />
ska snabbt kunna få pålitlig information i ett<br />
aktuellt ämne. Det är möjligt att prenumerera på den tryckta<br />
versionen. Samtliga Briefi ng Papers kommer även att fi nnas<br />
tillgängliga på Timbros webbplats, www.timbro.se.<br />
Det första TBF var Arabisk vår – revolt och reform i Mellanöstern.<br />
Författaren Johan Norberg har nyligen besökt arabvärlden. Vad<br />
har egentligen hänt? Och varför? ”Om trenden fortsätter är det<br />
snart inte demokraterna, utan despoterna som kommer att<br />
känna sig isolerade i Mellanöstern”.<br />
Det andra TBF utkommer i juni och behandlar, National Health<br />
Service, Storbritanniens sjukvårdssystem och de lyckade reformer<br />
som genomförts sedan 1997 av Labour. Av Ylva Nilsson, frilansjournalist<br />
och författare.<br />
Johnny Munkhammar är redaktör för serien: johnnym@timbro.se<br />
OBS! Nytt telefonnummer till allmänna försvarsföreningens expedition.<br />
allmänna försvarsföreningens tidskrift.<br />
Debatt om säkerhetspolitik och totalförsvar.<br />
Utkommer med fyra nummer per år.<br />
Ansvarig utgivare:<br />
Marianne af Malmborg<br />
Redaktör:<br />
Bo Hugemark<br />
Redaktion och expedition:<br />
allmänna försvarsföreningen, se nedan.<br />
Redaktören personligen:<br />
Bolmsövägen 24, 168 55 Bromma<br />
Tel/Fax: 08-87 15 78<br />
E-post: bo.hugemark@war-and-peace.se<br />
Redaktionskommitté:<br />
Redaktör Olof Santesson, ordförande<br />
Generalsekr. Ulf Rubarth, aff<br />
F.d. Rikslottachef Nini Engstrand<br />
Överstelöjtnant Stefan Ring, FHS<br />
Avdelningsdirektör Hans Zettermark, FHS<br />
Förste forskare Niklas Granholm, FOI<br />
Utredare Mattias Jennerholm, KBM<br />
Prenumeration: 200 kr/helår<br />
Lösnummer: (beställs hos expeditionen)<br />
Annonser: Redaktionen<br />
Annonspriser:<br />
Helsida: 4.800 kr Halvsida: 3.000 kr<br />
Kvartsida: 2.100 kr Åttondelssida: 1.500 kr<br />
Fyrfärg:<br />
Helsida: 9.300 kr Halvsida: 7.500 kr<br />
Kvartsida: 6.500 kr<br />
Layout och sättning:<br />
Ulf Hansson och Annette Hofvander<br />
Tryck:<br />
Abrahamsons Tryckeri AB Karlskrona<br />
ISSN 0042–2800<br />
Tidningens uppfattning framgår av ledarsidan.<br />
För åsikter framförda i övrigt redaktionellt material<br />
svarar respektive författare.<br />
Prenumerera på den tryckta<br />
versionen. Pris 1 500 kr per år.<br />
Du får också en samlingspärm.<br />
Beställ prenumeration på<br />
info@timbro.se<br />
allmänna försvarsföreningen, aff, är en<br />
ideell förening, fristående från myndigheter<br />
och politiska partier. Föreningens ändamål är<br />
att, som självständig organisation, skapa insikt<br />
om Sveriges säkerhetspolitiska situation och<br />
landets behov av ett starkt totalförsvar för att<br />
trygga vår fred, frihet och framtid.<br />
Ordförande: Marianne af Malmborg<br />
Vice ordförande: Lars Olsson<br />
Generalsekreterare: Ulf Rubarth<br />
Expedition:<br />
Telefon(svarare) 08-678 15 10.<br />
Fax: 08-667 22 53<br />
Postadress: Teatergatan 3, 5 tr<br />
111 48 Stockholm<br />
Bankgiro: 482 8885<br />
Postgiro 127 11-8<br />
E-post: aff@aff.a.se<br />
Hemsida: http://www.aff.a.se<br />
allmänna försvarsföreningen vill verka för<br />
en försvarsdebatt med god spridning. Publicering<br />
av artiklar införda i vårt försvar medges<br />
med angivande av källan. Ekonomiska villkor<br />
avtalas med respektive författare.
innehåll<br />
<strong>Nr</strong> 2 <strong>2005</strong> <strong>Årgång</strong> 116<br />
Framsidan:<br />
Svensk och finsk soldat i samspråk under den<br />
norska övningen Battle Griffin <strong>2005</strong>.<br />
2008 avses Sverige, Finland, Norge och Estland<br />
tillsammans sätta upp en stridsgrupp som<br />
– under svensk ledning – skall kunna ställas till<br />
EU:s disposition. Battle Griffin var ingen direkt<br />
förberedelse för detta men bidrar givetvis till<br />
förmågan att samverka.<br />
Läs om EU:s stridsgrupper sid. 10.<br />
Den borgerliga alliansens krav på ökat deltagande<br />
i fredsoperationer sid. 18.<br />
Duger värnpliktssystemet till internationell<br />
verksamhet? sid. 25.<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Anders Sjödén<br />
Läs:<br />
Putins motgångar fortsätter. Moldovas<br />
västorienterade kommunistparti vann<br />
parlamentsvalet <strong>2005</strong>. Det är upplagt för ökad<br />
spänning mellan Ryssland och NATO/EU. Sid. 6.<br />
Foto: Council of the European Union<br />
Ledare:<br />
Öppen blick och vaksamt öga 4<br />
Porträttet:<br />
Erik Lidén: General som skär ned 5<br />
Ingvar Oldberg: Moldova byter sida 6<br />
Referat:<br />
Erik Lidén: Pax Nordica 9<br />
Göran Grönberg: EU Battle Group 10<br />
Eino Tubin: Vad hände under ockupationen? 12<br />
Litteratur:<br />
Olof Santesson: Närvarande vid födelsen 15<br />
Referat:<br />
Olof Santesson: För en ökad roll i fredsoperationer 18<br />
Nils-Eric Sandberg: Tsushima – När Ryssland<br />
sänkte japaner i Nordsjön 21<br />
Einar Lyth: Ledarskap i kris? 23<br />
Referat:<br />
Olof Santesson: Värnplikten har kvar många<br />
trogna vänner 25<br />
Erik Cornell: Till den civiliserade militärstatens<br />
efterhistoria 27<br />
Debatt:<br />
Jan Linder: Vårt försvar år 2010 30<br />
Referat:<br />
Olof Santesson: Ominriktningen av försvaret:<br />
”ganska katastrofalt resultat” 33<br />
Föreningsnytt:<br />
Ulf Rubarth: Länskonferens och årsstämma <strong>2005</strong> 35<br />
Nästa nummer, 3/05, utkommer i början av oktober.<br />
Manusstopp 25 augusti.<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
3
ledare<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
4<br />
Öppen blick och<br />
vaksamt öga<br />
Titta inte tillbaka, se framåt.<br />
Den klämkäcka uppmaningen<br />
har blivit dagens mantra i<br />
försvarspolitik och försvarsutveckling.<br />
Det fi nns anledning<br />
att kritiskt granska de två leden<br />
i denna devis. Vad ligger bakom<br />
den första uppmaningen? Hur<br />
väl utförs den andra? Dessutom<br />
bör man lägga till en: Titta Dig<br />
noga omkring!<br />
Den första uppmaningen<br />
kan tolkas som om man inte<br />
vill att vi skall se vilka misstag<br />
som begicks i den stora<br />
omställningsprocessen från invasionsförsvar<br />
till insatsförsvar.<br />
Vilka system avvecklades brådstörtat<br />
i onödan/förtid. Blev<br />
det egentligen några nettobesparingar<br />
av förbandsfl ytt och<br />
sammanslagningar, som så snart<br />
de genomförts med miljardinvesteringar<br />
följdes av nya förbandskaruseller.<br />
Svaren är av intresse inte<br />
enbart för historiker utan<br />
även för dem som skall hantera<br />
framtida organisationsutveckling.<br />
De har också anledning<br />
att begrunda de stora materielköp<br />
som gjordes för invasionsförsvaret<br />
några få år innan detta<br />
blev överfl ödigt. Och att den<br />
hejdlösa entusiasmen på 1990talet<br />
över det sköna nya högteknologiska<br />
försvaret inte är<br />
särskilt relevant i dagens strategiska<br />
läge.<br />
Vad den andra uppmaningen<br />
beträffar har nog ÖB:s entusiasm<br />
över vägen framåt svalnat.<br />
Nya svarta hål hotar. Om<br />
han ändå tittar i backspegeln<br />
(som han sagt att han inte gör<br />
eftersom han inte skall åt det<br />
hållet) skall han se att det hänt<br />
förr: resurserna räcker inte till<br />
att lösa uppgifterna, men politikerna<br />
vägrar att ta bort uppgifter.<br />
Prioritera allt! Han kan-<br />
ske t.o.m. skulle känna sig frestad<br />
att som en av föregångarna,<br />
Owe Wictorin, på frågan om<br />
vad som är största hotet mot<br />
försvaret svara: Regeringens<br />
försvarspolitik.<br />
Det kommer Håkan Syrén<br />
inte att säga. Men han måste<br />
känna det frustrerande att<br />
allt underlag han lämnat nu är<br />
överspelat och att de villkor<br />
han nämnt som oundgängliga<br />
för att kunna genomföra omställningen<br />
inte uppfyllts.<br />
En annan aspekt på att titta<br />
framåt är att försöka se tillräckligt<br />
långt och utan skygglappar.<br />
I försvarspropositionen uttalade<br />
regeringen att ett större<br />
militärt hot inte kan uteslutas i<br />
framtiden, varmed avses minst<br />
tio år fram i tiden. Om man inte<br />
kan utesluta det är man skyldig<br />
att tänka igenom hur ett sådant<br />
hot skulle kunna se ut, hur<br />
det skulle växa fram och vilka<br />
de första varningssignalerna<br />
skulle vara. Kan någon utesluta<br />
att Putins Ryssland skulle kunna<br />
bli ett sådant hot och kan<br />
någon förneka att tendenserna<br />
pekar åt ett oroande håll? Ser<br />
sig försvarspolitiker och militärer<br />
verkligen omkring i dagens<br />
omvärld?<br />
Det verkar inte så. I försvarspolitik<br />
och försvarsplanering<br />
dras inga slutsatser av den<br />
oroande utvecklingen i närområdet.<br />
Siktet är helt inställt<br />
på morgondagens hot – som<br />
egentligen är gårdagens. Vad<br />
man talar om är upprepningar<br />
av Balkan, Liberia och Kongo,<br />
Washington och Madrid.<br />
Det är givetvis inte realistiskt<br />
att kräva att vi nu börjar<br />
rusta för att möta ett angrepp<br />
om tio år. Bl.a. för att vi inte<br />
vet särskilt mycket om karaktären<br />
av ett sådant angrepp.<br />
Men man borde åtminstone<br />
diskutera grundläggande faktorer<br />
som personalförsörjning,<br />
befälsrekrytering, teknisk utveckling<br />
och materielförsörjning<br />
mot den bakgrunden, inte<br />
bara utifrån kravet att sätta upp<br />
en stridsgrupp för EU om två<br />
år.<br />
Uppmaningen att se sig<br />
omkring gäller inte bara omvärlden<br />
Inga planer och visioner<br />
på kort och lång sikt är<br />
meningsfulla om det saknas en<br />
stabil grund i nutid att bygga<br />
på. Och den helt avgörande<br />
förutsättningen är en skicklig<br />
offi cerskår med anda, disciplin<br />
och hög moral. Här fi nns kanske<br />
också anledning för försvarsledning<br />
– och den politiska<br />
ledningen – att se sig omkring.<br />
Ett antal skandaler sänder<br />
oroande signaler. Huruvida<br />
övergrepp och kränkningar är<br />
vanligare än förr vet vi inte, än<br />
mindre orsakerna om så skulle<br />
vara fallet. Men det fi nns<br />
anledning att självkritiskt begrunda<br />
om bidragande orsaker<br />
kan vara högre chefers och<br />
stabers upptagenhet med ideliga<br />
omorganisationer och ekonomiska<br />
kriser, brist på stadigt<br />
och kontinuerligt ledarskap i<br />
organisationer i ständig förändring,<br />
sviktande framtidstro i ett<br />
försvar utan tydligt mål.<br />
Andra orsaker kan vara förändringar<br />
längre tillbaka i tiden,<br />
som diskuteras i en artikel<br />
av Einar Lyth i detta nummer.<br />
Men oavsett vilket, om<br />
försvarsledningen skall kunna<br />
återställa förtroendet med alla<br />
till buds stående medel måste<br />
den nog se till att få något<br />
större arbetsro och något mer<br />
långsiktiga förutsättningar för<br />
att bygga det nya försvaret.
Erik Lidén:<br />
General<br />
som<br />
skär ned<br />
Inför bantningen av det militära<br />
Högkvarteret vid Lidingövägen<br />
i Stockholm är det<br />
många som känner sig kallade<br />
att kvarstå i innehavda befattningar<br />
från major och uppåt<br />
eller att få erhålla någon av de<br />
vakantsatta som blir kvar efter<br />
omstruktureringen. En som<br />
är inblandad i Högkvarterets<br />
framtida organisation är dagens<br />
Chef för Högkvarteret generalmajoren<br />
Claes-Göran Fant<br />
som ofta deltar i debatter om<br />
det framtida militära försvaret.<br />
Han är också chef för Strategiledningen.<br />
För oss lite äldre i den militära<br />
organisationen är generalen<br />
om inte direkt en doldis, så<br />
i alla fall en relativt okänd 54årig<br />
generalmajor, med en rekorderlig<br />
och hyggligt snabb<br />
karriär bakom sig. Vad framtiden<br />
innebär efter olika nya<br />
utnämningar skall vi låta vara<br />
osagt.<br />
Claes-Göran Fant föddes<br />
den 28 januari 1951 i Kungsbacka,<br />
och efter värnplikt på<br />
Göta luftvärnsregemente, Lv 6<br />
i Göteborg följde offi cersexamen<br />
på Karlberg 1973. Efter<br />
trupptjänst på bland annat Lv 6<br />
blev det 1981 ettårig stabskurs<br />
på Militärhögskolan och 1983<br />
FN-tjänst. Han blev kapten<br />
1976 och major 1982. Han var<br />
kompanichef på Lv 6 i två år<br />
fram till 1986, då Militärhögskolans<br />
tvååriga högre stabskurs<br />
följde.<br />
Han var också bataljonschef<br />
på Lv 6 under åren 1991-93<br />
Claes-Göran Fant.<br />
och blev överstelöjtnant 1991<br />
och överste 1994. Utlandstjänst<br />
blev det 1993-94 som stabschef<br />
vid Initial Operations Planning<br />
Group i Wien och 2000 som<br />
elev vid Royal College of Defence<br />
Studies i Storbritannien.<br />
Efter att 1994-97 ha varit<br />
regementschef på Lv 6 blev<br />
Claes-Göran Fant chef för Försvarshögskolansledarskapsinstitution<br />
och därefter avdelningschef<br />
i Högkvarteret. 1999 blev<br />
han chef för Strategiledningens<br />
utvecklingsavdelning och 2001<br />
resp. 2004 stf resp. chef för Strategiledningen.<br />
Han befordrades<br />
till överste 1. gr 1996, brigadgeneral<br />
2000 och generalmajor<br />
2002.<br />
I den ibland alltför sällsynta<br />
försvarsdebatten har Claes-<br />
Göran Fant betonat det nya<br />
försvaret som successivt införs,<br />
vilket också innebär färre värn-<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/<br />
Andreas Karlsson<br />
pliktiga och utbildningsstopp<br />
för blivande offi cerare.<br />
För att kunna rekrytera soldater<br />
till internationella militära<br />
insatser, EU:s snabbinsatsstyrka<br />
med Battle Groups, önskar<br />
militärledningen med ÖB i<br />
spetsen att Pliktverket ser över<br />
uttagning och mönstring av<br />
värnpliktiga.<br />
– Vi kommer att fråga unga<br />
tjejer och grabbar redan när de<br />
mönstrar om de är intresserade<br />
av internationella uppdrag. De<br />
som bejakar denna tanke skall<br />
utbildas och tränas i två terminer.<br />
Är kompetens och resultat<br />
enligt våra krav följer en tredje<br />
termin som är inriktad mot till<br />
exempel Battle Groups, säger<br />
Claes-Göran Fant.<br />
Detta är ett led i ÖB:s inriktning<br />
mot en frivillig värnplikt<br />
porträttet<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
5
vårt försvar 2 ’05<br />
6<br />
som är omdiskuterad även<br />
i politiska kretsar. Pliktverket<br />
är tveksamt till denna nya<br />
form av uttagning och pekat<br />
på att lagen förutsätter att de<br />
bäst lämpade rekryteras, inte<br />
de som gärna vill göra militärtjänst.<br />
Försvarsminister Leni<br />
Björklund skall överväga lagändringar,<br />
men hon tycker<br />
att det borde vara möjligt<br />
att ta ut unga värnpliktiga<br />
som både är lämpliga och<br />
intresserade av internationell<br />
tjänst. Detta besked fi ck också<br />
Claes-Göran Fant efter en<br />
föredragning i försvarsdepartementet.<br />
Lagändring kan också bli<br />
aktuell så att värnpliktiga kan<br />
beordras att delta i internationella<br />
övningar - i dag krävs<br />
medgivande. Även detta tittar<br />
Claes-Göran Fant och hans<br />
stab på.<br />
Generalen har också en<br />
intensiv fritid med segling,<br />
golf, dykning och skidåkning<br />
på programmet. Familjen<br />
med hustru Eva och tre<br />
barn deltar i dessa övningar.<br />
Sedan 1996 är han ledamot<br />
av Kungl. Krigsvetenskapsakademien.<br />
Erik Lidén är journalist och ledamot<br />
av aff-styrelsen<br />
Post- och bankgiro 90 2003-3<br />
www.rb.se<br />
Ingmar Oldberg:<br />
Moldova<br />
byter sida<br />
Ännu en f.d. sovjetrepublik söker sig<br />
mot väst.<br />
Moldova är ett av Europas<br />
minsta och mest okända länder<br />
sedan det bildades genom Sovjetunionens<br />
sönderfall 1991. 1<br />
Det blev direkt granne med<br />
NATO 2004, då Rumänien<br />
blev medlem, och 2007 väntas<br />
Rumänien också bli EU-medlem.<br />
Dessa organisationer har<br />
därför alltmer börjat intressera<br />
sig för Moldova.<br />
Det största problemet i<br />
Moldavien bortsett från extrem<br />
fattigdom är existensen av en<br />
Moskva-stödd separatistisk regim<br />
i Tiraspol öster om fl oden<br />
Dnjestr (Transdnistrien). Med<br />
denna hade regeringen i Chisinau<br />
utkämpat ett kort misslyckat<br />
krig 1992.<br />
Framgångar för Moskva<br />
Då jag skrev om denna konfl<br />
ikt i VF nr 3/1998 var jag<br />
hoppfull om en återförening<br />
av landet. Den moldaviska ledningen<br />
hade avskrivit planerna<br />
på ett samgående med Rumänien,<br />
vilket avskräckt Tiraspolregimen.<br />
Rysslands stöd till<br />
denna belastade dess goda relationer<br />
till Moldova, Ukraina<br />
och Västeuropa. Ryssland gick<br />
med på att OSSE och Ukraina<br />
fi ck delta i förhandlingarna<br />
om Transdnistriens status. 1999<br />
lovade President Jeltsin OSSE<br />
att dra tillbaka alla ryska trupper<br />
inom tre år. Ryssland var i<br />
ekonomisk kris, och Dnjestrområdet<br />
var en belastning. Mot<br />
denna bakgrund föreslog jag<br />
att Sverige borde vara berett att<br />
sända fredsbevarande förband<br />
till Moldova för att bidra till en<br />
lösning av konfl ikten, ifall en<br />
förfrågan skulle komma.<br />
Sedan dess har mycket hänt<br />
i och kring Moldova, som förändrat<br />
situationen. Under intryck<br />
av den ekonomiska krisen<br />
i Moldova och i hopp om<br />
hjälp från Ryssland, som under<br />
den nye presidenten Putin började<br />
återhämta sig, ledde parlamentsvalet<br />
2001 till att kommunisterna<br />
vann 70 procent av<br />
platserna. Parlamentet valde sedan<br />
kommunistledaren Vladimir<br />
Voronin till president. Denne<br />
började föra en mer ryssvänlig<br />
politik, ett vänskapsavtal<br />
slöts och ryska blev offi ciellt<br />
andraspråk. I mars 2003 tecknades<br />
ett avtal med Gazprom<br />
om förmånliga gaspriser mot<br />
att Ryssland fi ck överta viktiga<br />
företag i Moldova. Samtidigt<br />
försämrades Moldovas relationer<br />
med NATO/EU-länderna<br />
som började kritisera inskränkningar<br />
av demokratin och den<br />
fria marknaden. Moldova var<br />
också djupt skuldsatt till västliga<br />
banker.<br />
Ryssland uppskattade naturligtvis<br />
denna utveckling,<br />
men samtidigt fortsatte man att<br />
stödja den av ryssar dominerade<br />
regimen i Tiraspol och vägrade<br />
att dra tillbaka de kvarvarande<br />
”fredsskapande” styrkorna<br />
(omkring 1500 man plus stora<br />
vapenarsenaler), vilket kan ses<br />
som en reaktion mot NATO: s<br />
östutvidgning. Ryska affärsintressen<br />
var vidare djupt engagerade<br />
i Transdnistrien, där hu-
EU:s generalsekreterare för utrikes- och säkerhetspolitik Javier Solana besöker<br />
Moldovas utrikesminister Nicolae Dudau 19 februari 2003.<br />
vuddelen av Moldaviens industri<br />
ligger. Det ryska elmonopolet<br />
äger ett elverk i området,<br />
som även säljer till Moldavien,<br />
och där ligger också en transformatorstation<br />
som kontrollerar<br />
den ryska elexporten till<br />
Balkan.<br />
Bakslaget<br />
Vid sidan av de pågående internationella<br />
förhandlingarna om<br />
Transdnistrien framlade Ryssland<br />
i november 2003 plötsligt<br />
ett eget förslag till lösning av<br />
problemet, det s.k. Kozak-memorandumet.<br />
Detta defi nierade<br />
Moldova som neutralt och<br />
demilitariserat. Transdnistrien<br />
skulle få behålla sitt parlament<br />
och sin regering och få blockerande<br />
infl ytande i Moldovas<br />
parlament. De ryska styrkorna<br />
skulle enligt en hemlig klausul<br />
få stanna i tjugo år.<br />
Men det främsta målet för<br />
den kommunistiske presidenten<br />
Voronin liksom föregångarna<br />
var att ena landet och få kontroll<br />
över Transdnistrien med<br />
dess industrier. Dagen innan<br />
Putin skulle komma för att underteckna<br />
fredsplanen avvisade<br />
Voronin den. Senare föreslog<br />
han i stället en stabilitetspakt<br />
till stöd för landets integritet,<br />
som skulle garanteras inte bara<br />
av Ryssland och Ukraina utan<br />
också av USA, Rumänien och<br />
EU. Voronin räknade med stöd<br />
från både NATO och EU, som<br />
ser Transdnistrien som ett både<br />
säkerhetspolitiskt och ekonomiskt<br />
problem, det senare på<br />
grund av omfattande smuggling<br />
och fl yktingtrafi k västerut.<br />
Transdnistrien blev den första<br />
”frusna” konfl ikt på f.d. sovjetiskt<br />
område, som EU beslöt<br />
lösa, om möjligt tillsammans<br />
med Ryssland. EU införde<br />
sanktioner mot separatist-<br />
Foto: Council of the European Union<br />
regimen och lanserade förslag<br />
om en internationell fredsstyrka<br />
i stället för den ryska.<br />
NATO-stöd<br />
Krisen eskalerade i juli 2004,<br />
då Transdnistrien stängde sina<br />
rumänskspråkiga skolor. Den<br />
moldaviska regeringen drog sig<br />
ur de internationella förhandlingarna<br />
och anklagade öppet<br />
Ryssland för att hjälpa separatisterna.<br />
Man uppmanade alla<br />
OSSE-stater att bojkotta dem<br />
och bad om en internationell<br />
fredsstyrka i stället för den ryska.<br />
I september 2004 bojkottade<br />
Moldova för första gången<br />
det årliga toppmötet inom<br />
OSS (Oberoende staters samvälde),<br />
och det anslöt sig inte<br />
heller till Rysslands senaste<br />
ekonomiska integrationsprojekt,<br />
Single Economic Space,<br />
tillsammans med Ukraina, Vitryssland<br />
och Kazakstan. Voro-<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
7
vårt försvar 2 ’05<br />
8<br />
Foto: NATO Photo<br />
nin förklarade nu att europeisk<br />
integration var en absolut prioritet<br />
för Moldova och att EU<br />
borde behandla det separat från<br />
Vitryssland och Ukraina. På<br />
OSSE:s toppmöte i december<br />
2004 sällade sig Moldova till<br />
de västliga protesterna mot fusket<br />
i Ukrainas presidentval och<br />
välkomnade sedermera Viktor<br />
Jusjtjenkos seger över Janukovitj,<br />
som Moskva öppet stött.<br />
NATO välkomnade denna<br />
orientering mot Europa och<br />
sände i september 2004 för första<br />
gången sin generalsekreterare<br />
till Chisinau, där denne på<br />
nytt krävde att Ryssland drog<br />
tillbaka sina trupper. EU, som<br />
Moldova främst vände sig till,<br />
reagerade mer försiktigt. Man<br />
undertecknade en aktionsplan<br />
med Moldova om intensifi<br />
erat ekonomiskt samarbete<br />
och förstärkte bojkotten mot<br />
Transdnistrien, men samtidigt<br />
uppmanades Moldova att återvända<br />
till förhandlingarna om<br />
Transdnistrien med Ryssland,<br />
Ukraina och OSSE.<br />
Ökad spänning Ryssland – NATO/EU<br />
Ryssland upprördes naturligt-<br />
vis över Voronins omorientering<br />
och hans stöd för den nye<br />
västorienterade presidenten i<br />
Ukraina. Inför Moldovas parlamentsval<br />
i mars <strong>2005</strong> understödde<br />
Ryssland borgerliga oppositionspartier,<br />
som var mer<br />
samarbetsvilliga än kommunisterna.<br />
En ny rysk ambassadör<br />
utnämndes, nämligen f.d. chefen<br />
för den ryska valkommissionen,<br />
och man sände dit en<br />
mängd ”valobservatörer”, vilka<br />
dock skickades tillbaka. Duman<br />
hotade med ekonomiska<br />
sanktioner och skärpta visumregler.<br />
Men Voronins kommunistparti<br />
vann ändå parlamentsvalet<br />
och behöll sin absoluta<br />
majoritet (56 %) trots en viss<br />
tillbakagång. Voronin kunde således<br />
fortsätta sin västinriktade<br />
politik. Han intensifi erade<br />
snart sitt samarbete med de likaledes<br />
västinriktade ledarna<br />
för Ukraina och Georgien, vilket<br />
ledde till att den s.k. GU-<br />
AM-gruppen inom OSS fi ck<br />
nytt liv. 2<br />
Som svar på denna utveckling<br />
fi nns det nu en risk för att<br />
Ryssland intensifi erar sitt stöd<br />
för regimen i Transdnistrien<br />
och behåller sina trupper där<br />
liksom i t.ex. Georgien. Ryssland<br />
understödjer diskret samarbetet<br />
mellan Transdnistrien<br />
och andra separatistiska områden<br />
i Georgien, medan man i<br />
ord erkänner staternas territoriella<br />
integritet. Detta torde i<br />
sin tur förstärka Moldovas västorientering<br />
och öka spänningarna<br />
mellan Ryssland och NA-<br />
TO/EU. Moldovas vädjan om<br />
stöd ställer särskilt EU inför<br />
nya uppgifter och prövningar.<br />
Men så länge Rysslands ledare<br />
ser NATO som ett hot och<br />
vill bevara sitt infl ytande inom<br />
OSS-området genom att stödja<br />
separatister (medan de i Tjetjenien<br />
bekrigas) lär inte Sverige<br />
få någon anmodan att bidra<br />
med förband till Transdnistrien.<br />
Ingmar Oldberg är forskningsledare<br />
vid FOI<br />
1 Landet kallas även Moldavien, men<br />
så heter också en del av Rumänien,<br />
och Moldova heter det på många andra<br />
språk.<br />
2 GUAM är en förkortning av Georgien,<br />
Ukraina, Azerbajdzjan och<br />
Moldova.<br />
President Voronin (t h) skakar hand med generalsekreteraren Lord Robertson vid besök i NATO-högkvarteret 23 juni 2003
Erik Lidén:<br />
Pax Nordica<br />
Som nämndes i en notis i vårt försvar 1/<strong>2005</strong><br />
samlade årets arrangemang en rekordpublik.<br />
Pax Nordica är ett i Umeå årligen<br />
återkommande mycket<br />
uppskattat forum för debatt<br />
och information med syfte att<br />
sprida ökad kunskap om den<br />
säkerhetspolitiska situationen i<br />
nordligaste Europa. I detta ingår<br />
ekonomisk och miljöteknisk<br />
utveckling. Befolkningssituationen<br />
i norra Sverige liksom<br />
totalförsvarets skydds- och<br />
räddningsförmåga penetreras<br />
också. Umeå universitet är huvudman<br />
för denna tankeväckande<br />
och vällovliga satsning.<br />
Pax Nordica är en pendang<br />
till höstens Pax Baltica i Karlskrona<br />
med södra Sveriges aspekter<br />
på skydd, överlevnad,<br />
miljö och hotbilder med beaktande<br />
av terrorismens utbredning<br />
i världen. Det arrangeras i<br />
år 19-20 oktober.<br />
Under rubriken EU som supermakt<br />
lockades mer än 100<br />
studenter jämte ett antal lärare,<br />
journalister och andra nyfi kna<br />
till föredrag och debatt den 24<br />
februari i universitetets Humanisthus<br />
I Umeå. För tolfte året<br />
i rad arrangerade statsvetarprofessorn<br />
Gunnel Gustafsson Pax<br />
Nordica.<br />
I det kvalifi cerade föreläsarfältet<br />
i Umeå märktes nye chefen<br />
för Utrikespolitiska institutet<br />
i Stockholm, Tomas Ries,<br />
doktoranden Maria Strömvik,<br />
Lunds universitet, SvDmedarbetaren<br />
Bitte Hammargren<br />
med Mellersta Östern<br />
som specialitet, professor Donna<br />
Schlagheck som för tredje<br />
gången kom från Wright State<br />
University i Oregon, USA,<br />
denna gång med tre doktorander<br />
under ett år i Umeå,<br />
förre UI-chefen Rutger Lin-<br />
dahl, Göteborgs universitet, och<br />
Umeåprofessorn Jan Engberg<br />
som ledde slutdebatten.<br />
Tomas Ries lämnar ingen<br />
oberörd när han tränger in i<br />
EU: s säkerhetspolitiska labyrinter,<br />
skickligt illustrerat med datorns<br />
hjälp. Han fi losoferade lite<br />
över de 25 EU-ländernas gemensamma<br />
förmåga att lösa de<br />
säkerhetspolitiska frågorna, inte<br />
minst under de närmaste åren<br />
som präglas av många barnsjukdomar<br />
och nationella intressen.<br />
Att Tomas Ries med kort varsel<br />
också ersatte riksdagsledamoten<br />
från miljöpartiet, Lars Ångström,<br />
och berörde hans ämne<br />
”Vad händer med alliansfriheten<br />
i ett supermakts-EU” gjorde inte<br />
besöket i Umeå mer ointressant,<br />
snarare tvärtom. Att dessutom<br />
få höra honom analysera<br />
Finlands och Sveriges militära<br />
möjligheter och skyldigheter<br />
i kommande stridsgrupper var<br />
också ett fängslande ämne.<br />
EU som eventuell supermakt<br />
var en röd tråd under dagen<br />
som startade i konstaterade<br />
motsättningar mellan de 25<br />
EU-länderna. Trots utrikes- och<br />
säkerhetspolitiska kontroverser<br />
har samarbetet stärkts under<br />
de senaste 3-5 åren. Unionen<br />
har skapat nya institutioner och<br />
godkänt en europeisk säkerhetsstrategi.<br />
Insatser i EU-rollen har<br />
gjorts i Balkanområdet och i<br />
Kongo. Stridsgruppernas sammansättning<br />
och utrustning får<br />
en viktig roll i denna utveckling.<br />
Det var därvid intressant<br />
att lyssna till professor Donna<br />
Schlagheck som under rubriken<br />
USA och EU, allierade eller<br />
konkurrenter på det säker-<br />
hetspolitiska området berörde<br />
kompetensen av i dag och<br />
i morgon. USA har genom<br />
många års erfarenheter och<br />
kvalifi cerad militär utrustning<br />
ett stort försprång i dag, men<br />
vad händer fram till 2015?<br />
Professor Schlagheck berörde<br />
detta liksom det eviga problemet<br />
Mellersta Östern, där<br />
också Bitte Hammargren lämnade<br />
aktuella och intressanta<br />
synpunkter på fredsarbetet<br />
och vilka krav som måste ställas<br />
på USA.<br />
Samtidigt diskuteras intensivt<br />
i Bryssel om unionens<br />
framtida operativa förmåga att<br />
vid behov användas vid uppdrag<br />
utanför unionen. Vid horisonten<br />
skymtar en gemensam<br />
försvarspolitik och ännu<br />
längre bort ett gemensamt<br />
försvar. Dessa framåtblickar<br />
fi ck givetvis ingen fullständig<br />
analys i Umeå, men väckte<br />
frågor både i panelen och i det<br />
intresserade auditoriet. Slutreplikerna<br />
kretsade kring EU: s<br />
framtid med ytterligare nya<br />
medlemmar. Blir EU en supermakt,<br />
relationer med USA,<br />
alliansfrihet i olika nivåer, ambitioner<br />
och kan EU hålla och<br />
hållas ihop? Några av de öppna<br />
kort som fortfarande fi nns.<br />
Arrangörer var allmänna försvarsföreningen<br />
i Västerbotten,<br />
Umeå universitet och Umeå<br />
kommun. Dessutom bjöd<br />
landshövding Lorentz Andersson<br />
på middag i Kungl Västerbottens<br />
regementes välskötta<br />
offi cersmäss.<br />
Erik Lidén är journalist och<br />
styrelseledamot i aff<br />
referat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
9
vårt försvar 2 ’05<br />
10<br />
Göran Grönberg:<br />
EU Battle Group<br />
År 2008 skall Nordic Battle Group, 1.500 man, kunna stå<br />
till EU:s förfogande. Den kommer att bestå av kontingenter<br />
från Sverige (1.100), Finland, Norge och Estland samt stå<br />
under svensk ledning. Här tecknas bakgrunden.<br />
När EU:s stats- och regeringschefer<br />
i december 1999 i Helsingfors<br />
beslutade om militärakrishanteringsmålsättningar,<br />
Helsinki Headline Goal<br />
(HHG), var det nog mer en<br />
slump än en noggrann genomförd<br />
analys som bidrog till dess<br />
innehåll. Förvisso fanns erfarenheter<br />
från krigen på Balkan,<br />
inte EU:s egna, men väl andras.<br />
Det viktigaste med detta beslut<br />
var att ett militärt samarbete<br />
kunde påbörjas i mer fasta former<br />
inom unionen.<br />
Erfarenheter från Balkan och Kongo<br />
Erfarenheterna från Balkan<br />
kom ändå att få en framträdande<br />
roll i det intensiva planeringsarbete<br />
som påbörjades<br />
under år 2000. Det generiska<br />
Stridsfordon 9040 C<br />
(här i Liberiastyrkan) avses<br />
ingå i Nordic Battle Group.<br />
scenario som blev styrande för<br />
att kunna fastställa förbandsbehovet<br />
inom den politiska målsättningen<br />
med HHG beskrevs<br />
påfallande likt krigssituationen<br />
i Bosnien. Förbandsbehovet<br />
kom därför till stora delar<br />
att spegla den NATO-ledda<br />
styrkan (IFOR) som sattes in<br />
för att stödja genomförandet<br />
av fredsöverenskommelsen efter<br />
Dayton-avtalet från slutet<br />
av 1995. Dessutom tillfördes<br />
också vissa, om än begränsade,<br />
erfarenheter från NATO:s<br />
fl ygkrig mot Serbien 1999.<br />
När så EU i slutet av 2003<br />
värderade om målsättningarna<br />
för HHG var uppfyllda konstaterades<br />
på ett underfundigt<br />
EU-språk att så var fallet, men<br />
att avsevärda brister i tillgäng-<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Jonas Svensson<br />
liga resurser fortfarande fanns<br />
kvar. Bristerna var, och är än<br />
idag, i huvudsak relaterade till<br />
de strategiska resurserna såsom<br />
lednings- underrättelse- och<br />
strategiska transportfunktionerna<br />
samt förmågan att snabbt<br />
kunna sätta in och leda resurser<br />
i ett konfl iktområde.<br />
Kritiska röster hävdar att såväl<br />
målsättningen, som scenariot<br />
och förbandsinnehållet, snarare<br />
speglade historiska resursbehov<br />
än de framtida kraven på<br />
militära resurser. Stora felsatsningar<br />
skall ha gjorts genom att<br />
planera för och vidmakthålla<br />
föråldrade förbandsstrukturer.<br />
De två militära insatserna<br />
som EU var ansvarig för under<br />
2003 var operation CON-<br />
CORDIA som genomfördes<br />
i Makedonien, delvis<br />
med hjälp av NATOresurser,<br />
och operation<br />
ARTEMIS i<br />
Kongo som genomfördes<br />
under fransk<br />
ledning och med huvuddelen<br />
av förbandet<br />
(stridsgruppen)<br />
från Frankrike. Den<br />
första var av ett militärt<br />
omfång som vida<br />
understeg målsättningen<br />
med HHG,<br />
men hade en enormt<br />
stor politisk betydelse.<br />
Den andra var en<br />
mycket snabb och<br />
kort insats med lättrörligt<br />
förband där<br />
Sverige deltog med<br />
personal från särskil-
da skyddsgruppen (SSG). Inte<br />
heller den var i paritet med den<br />
målsättning som anges i HHG.<br />
Båda anses dock genomförda<br />
med stor framgång.<br />
Tillkomsten av Battle Group<br />
När EU 2003/04 stod i begrepp<br />
att ta ett nytt beslut om<br />
det framtida säkerhets- och<br />
försvarspolitiska samarbetet befann<br />
sig unionen i en situation<br />
där förslaget om en konstitution<br />
samtidigt skulle antas. Det<br />
ursprungliga förslaget till konstitution<br />
innehöll ingen reell<br />
substans för samarbetet vilket<br />
dock kom att ändras under senare<br />
delen av hösten 2003 då<br />
ett avsevärt fördjupat samarbete<br />
(permanent strukturerat<br />
samarbete) föreslogs inför slutförhandlingarna.<br />
Det var i detta<br />
förslag som stridsgrupper, avsedda<br />
för mycket snabba men<br />
korta insatser för första gången<br />
presenterades. Att kunna lämna<br />
ett substantiellt bidrag till samarbetet<br />
anses utgöra ”inträdesbiljetten”<br />
till EU:s fördjupade<br />
militära samarbete.<br />
Troligen var man i Frankrike<br />
skeptisk till att förslaget<br />
om fördjupat militärt samarbete<br />
skulle överleva konstitutionsförslagetsslutförhandlingar.<br />
Därför presenterades ett förslag<br />
till nya militära krishanteringsmålsättningar,<br />
Headline<br />
Goal 2010 där stridsgrupperna<br />
fi ck en framträdande roll.<br />
Ungefär samtidigt presenterade<br />
Frankrike också ett förslag till<br />
stridsgruppkoncept, EU Battle<br />
Group Concept, som snabbt<br />
anammades av Storbritannien<br />
för ett gemensamt agerande.<br />
Till det strävsamma paret anslöt<br />
sig ganska snart även Tyskland.<br />
Idag driver således EU två<br />
(parallella) spår för utvecklingen<br />
av EU Battle Group. Inom<br />
konstitutionen där förslaget<br />
till mångas förvåning överlevde<br />
i princip ograverat och<br />
inom målsättningen Headline<br />
Goal 2010 som beslutades av<br />
stats- och regeringscheferna<br />
vid toppmötet inför sommaren<br />
2004. Skulle konstitutionen<br />
mot all förmodan inte an-<br />
tas av samtliga medlemsländer<br />
så kommer EU Battle Group<br />
att leva vidare genom fastställt<br />
koncept och som en del av<br />
Headline Goal 2010.<br />
Konceptet<br />
Målsättningen innebär att EU<br />
”by 2007” vilket på EU-språk<br />
normalt betyder slutet av 2007,<br />
skall samtidigt ha tillgång till<br />
två stridsgrupper som även<br />
skall kunna ställas till FN:s förfogande.<br />
Varje stridsgrupp skall<br />
senast efter 10 dagar från ett<br />
EU-beslut om insättande kunna<br />
genomföra sitt uppdrag i<br />
aktuellt krisområde och verka<br />
där under 30 dagar med möjlighet<br />
till förlängning upp till<br />
sammanlagt 120 dagar. Gruppen<br />
skall kunna ta emot och<br />
leda olika typer av understöd,<br />
även fl yg och vara självförsörjande<br />
samt ha tillgång till strategisk<br />
transportkapacitet för att<br />
nå insatsområdet inom överenskommen<br />
tid.<br />
Stridsgruppen avses bestå<br />
av förbandsenheter med stor<br />
rörlighet. Förutom erforderliga<br />
ledningsresurser utgörs stommen<br />
av tre (infanteri) kompanier<br />
med tillhörande spaningsresurser,<br />
lätt understöd (luftvärn,<br />
artilleri) samt ett underhållskompani.<br />
Sammantaget<br />
består stridsgruppen av c:a<br />
1.500 man.<br />
Strategiskt sammanhang<br />
För att förstå sammanhanget<br />
och hur tanken är att stridsgrupperna<br />
skall kunna användas<br />
måste vi erinra oss EU-insatsen<br />
i Kongo som både till<br />
form och till innehåll blivit<br />
stilbildande. Det är säkert heller<br />
ingen slump att det är Frankrike<br />
som taget initiativet till utvecklingen<br />
av stridsgrupperna.<br />
Följaktligen måste stridsgruppen<br />
kunna verka i olika<br />
miljöer, på stora avstånd från<br />
hemlandet och med snäva tidsförhållanden.<br />
Ett avstånd om<br />
insatser upp till 600 mil från<br />
Bryssel skall snarare ses som<br />
planeringsförutsättningar än en<br />
överenskommen policy som<br />
styr EU:s ambitioner.<br />
Utbildning och övning<br />
De medlemsländer i EU som<br />
tagit på sig ansvaret för att vara<br />
ledande nation (framework<br />
nation) inom de olika stridsgrupperna<br />
har ett stort ansvar<br />
som även omfattar stridsgruppens<br />
utbildnings- och övningsverksamhet.<br />
Syftet är givetvis<br />
att den som blir utsedd till<br />
chef skall ha det fulla ansvaret<br />
för att stridsgruppen kan lösa<br />
de uppgifter som tilldelas vid<br />
en insats. Det svenska ansvaret<br />
för Nordic Battle Group torde<br />
innebära att gemensamma<br />
övningar kommer att genomföras<br />
i Sverige av hela styrkan,<br />
inkluderande understödsfunktioner,<br />
innan beredskap skall<br />
intas 2008.<br />
Utmaningar<br />
För svensk del torde den största<br />
utmaningen ligga i att leda en<br />
internationell styrka som kan<br />
komma att lösa stridsuppgifter.<br />
Med ledning omfattas inte bara<br />
de militära ledningsfunktionerna<br />
i stridsgruppen utan framför<br />
allt den samordnande högkvartersfunktionen<br />
i insatsområdet<br />
som ytterst skall kunna leda<br />
även fl yg- och marinenheter<br />
men också i sin funktion kunna<br />
samverka med ickemilitära<br />
funktioner som tillförs eller<br />
fi nns på den plats insatsen<br />
skall göras. Detta innebär också<br />
krav på ett svenskt politiskt ledarskap<br />
som kan motivera allmänheten,<br />
hantera svårigheter<br />
i form av skadade eller döda<br />
och internationella opinionsyttringar<br />
m.m.<br />
Det är givetvis också en utmaning<br />
att få de andra deltagande<br />
länderna att bidra med<br />
erforderliga resurser. I slutändan<br />
är det Sverige som har ansvaret<br />
för att snabbinsatsstyrkan<br />
fungerar, vilket kan innebära<br />
att det kan bli svenska resurser<br />
som måste avdelas om inte andra<br />
har möjlighet.<br />
Göran Grönberg är överstelöjtnant<br />
och strategilärare vid<br />
Försvarshögskolan<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
11
vårt försvar 2 ’05<br />
12<br />
Eino Tubin:<br />
Vad hände under<br />
Länge var det tabu att diskutera vårt grannland Estland.<br />
Sverige var ju ett av de första länder att de jure erkänna den<br />
sovjetiska ockupationen. En tystnadens slöja drogs ner över<br />
vad som hände under och efter det andra världskriget. Det är<br />
dock viktigt att diskutera händelserna öppet, eftersom de ger<br />
bakgrunden till dagens säkerhetspolitik.<br />
Inte heller esterna fi ck en rättvisande<br />
bild. Exilesterna bar<br />
på sina minnen, utan objektiv<br />
dokumentation. Krigsveteraner<br />
präglades av sina lojaliteter.<br />
De som levde under den<br />
ryska ockupationen matades<br />
med propaganda, där allt motstånd<br />
mot kommunismen fördömdes.<br />
Myter slog rot. Vem<br />
hade skuld, vilka var krigsförbrytare?<br />
1988 tog president Lennart<br />
Meri initiativet till en internationell<br />
kommission för att undersöka<br />
brott mot mänskligheten<br />
(www.historycommission.<br />
ee), som under ordförandeskap<br />
av den fi nländske diplomaten<br />
Max Jakobson skulle tränga<br />
bakom myterna och hörsägnerna.<br />
Hittills har den publicerat<br />
sina slutsatser om tiden fram<br />
till hösten 1944, då ryssarna<br />
återvände. Finland har nyligen<br />
också tillsatt en historiekommission<br />
för att få fram sanningen<br />
bakom tidigare tabu-frågor<br />
som utlämningen av ingermanlänningar<br />
till Sovjet och judar<br />
till Tyskland samt den förfärande<br />
stora dödligheten bland de<br />
ryska krigsfångarna.<br />
I det följande refererar jag<br />
kommissionen. Antalet offer får<br />
ställas i proportion till befolkningen,<br />
som var c:a en miljon.<br />
I den hemliga bilagan till<br />
Molotov-Ribbentrop-pakten<br />
tillföll Estland Sovjetunionens<br />
infl ytelsesfär. Den 28 septem-<br />
ber 1939 tvingades Estland att<br />
upplåta baser. C:a 25.000 sovjettrupper<br />
stationerades i landet;<br />
esterna hade vid tillfället<br />
15.000 man i aktiv tjänst. På<br />
Hitlers order evakuerades alla<br />
etniska tyskar till Tyskland.<br />
Den 16 juni 1940 fi ck det<br />
estniska sändebudet i Moskva<br />
ett ultimatum: eftersom landet<br />
brutit mot biståndspakten<br />
skulle ytterligare sovjettrupper<br />
stationeras i landet och en<br />
ny regering tillsättas. Regeringen<br />
gav efter, eftersom landet<br />
stod ensamt. Dagen efter<br />
vällde ryska trupper in i landet.<br />
Presidenten tvingades godta<br />
en kommunistisk regering,<br />
som tog order från Zjdanov<br />
m.fl . på den sovjetiska legationen.<br />
Efter fejkade nyval förklarade<br />
parlamentet Estland för<br />
sovjetrepublik. Banker, företag<br />
och all jord drogs in till staten<br />
och samhället sovjetiserades<br />
i rask takt. Samma saker<br />
ägde rum i Lettland och Litauen.<br />
Kommissionen förklarar<br />
att Sovjetunionens strävan att<br />
skydda sina gränser under det<br />
andra världskriget inte ursäktar<br />
ockupationen, som var ett<br />
resultat av långsiktiga expansionsplaner.<br />
Terrorn släpps loss<br />
Arresteringarna började genast,<br />
först med formell grund i<br />
ett gammalt undantagstillstånd<br />
då presidenten tog makten för<br />
att stoppa en högerextremistisk<br />
rörelse. ÖB Laidoner och<br />
president Päts var bland de första<br />
som deporterades. De fl esta<br />
tidigare ministrar sköts eller<br />
dog i fångenskap. Arresteringarna<br />
drabbade i första hand politiker,<br />
affärsmän, militärer och<br />
välbärgade bönder; samhällets<br />
bärande skikt. 7.000 människor<br />
arresterades; uppåt 2.000 sköts,<br />
huvuddelen dog i fångenskap.<br />
Den 14 juni 1941 deporterades<br />
över 10.000 människor,<br />
varav huvuddelen kvinnor<br />
och barn; många avrättades eller<br />
dog i fångläger. 230 estniska<br />
offi cerare i tjänst deporterades,<br />
många sköts. Vidare deporterades<br />
mer än 400 estniska judar.<br />
1.000 män och kvinnor samlades<br />
upp på öarna, men kom<br />
aldrig iväg på grund av den<br />
snabba tyska offensiven. 50.000<br />
man kallades in till Röda Armén,<br />
varav uppåt 33.000 man<br />
kom iväg till Sovjetunionen;<br />
c: a 3.000 dog på vägen. Under<br />
sommaren 1941 evakuerades<br />
25.000 personer till Sovjetunionen.<br />
75 % av de estniska judarna<br />
fl ydde till Sovjetunionen<br />
undan tyskarna.<br />
Under evakueringen dödades<br />
över 2.000 personer. ”Förintelsebataljoner”<br />
som till huvuddel<br />
bestod av etniska ester<br />
sattes på Stalins order in för att<br />
förhärja landet – den brända<br />
jordens taktik. De bekämpades<br />
av ”skogsbröderna”, en impro-
ockupationen?<br />
En liten minnessten<br />
över fångarna i<br />
koncentrationslägret<br />
Vaivara nära Sillamäe i<br />
Estland 1943-1944.<br />
Foton: Eino Tubin<br />
viserad gerilla av folk som räddat<br />
sig undan deportation. Det<br />
var ett smutsigt krig där många<br />
oskyldiga strök med.<br />
I sin summering förklarar<br />
kommissionen att huvudansvaret<br />
för folkrättsbrotten bärs<br />
av Sovjetunionens ledarskap.<br />
Ingen ideologi kan ursäkta att<br />
tusentals oskyldiga människor<br />
fängslas, invalidiseras eller avrättas.<br />
Under inga förhållanden<br />
kan sovjetisk lag tillämpas på<br />
människor som tidigare handlat<br />
i enighet med republiken Estlands<br />
lag.<br />
Mer specifi kt pekar kommissionen<br />
ut NKVD (KGB: s<br />
föregångare) som ansvarigt för<br />
de fl esta brotten. Militärdomstolarna<br />
bär skulden för de<br />
summariska domar, som skickade<br />
oskyldiga i döden. Ansvaret<br />
vilar också på Johannes Va-<br />
Minnesstenen i Klooga nära Paldiski<br />
över judar mördade i Estland 1941-1944.<br />
Stenen sattes upp efter frigörelsen.<br />
Motsvarande monument från sovjettiden<br />
talar endast om mördade ”medborgare”,<br />
att de var judar fi ck inte nämnas.<br />
res och hans marionettregering<br />
samt på de återvändande<br />
estniska exilkommunister som<br />
ledde polis och säkerhetstjänst.<br />
Förintelsen i Estland<br />
När det gäller den tyska ockupationen<br />
konstaterar kommissionen<br />
att de tyska militära och<br />
civila myndigheterna bär huvudansvaret<br />
för folkrättsbrotten.<br />
Kommissionens uppgift<br />
var att peka ut vilka ester som<br />
deltog.<br />
Ett Einsatzkommando följde<br />
tätt i spåren på de tyska trupper<br />
som avancerade genom<br />
Estland. Inom ett halvår hade<br />
i stort sett alla kvarvarande judar<br />
mördats – mellan 950 och<br />
1.000 män, kvinnor och barn,<br />
inklusive judar som stod utanför<br />
församlingen, mentalsjuka<br />
och veteraner från Estlands frihetskrig.<br />
Mindre än ett dussin<br />
överlevde kriget i Estland.<br />
En okänt antal judar från<br />
Litauen, Tjeckoslovakien, Tyskland<br />
och Polen togs till Estland<br />
och mördades. Under 1942 anlände<br />
judar från Theresienstadt<br />
till ett arbetsläger i Jägala. 3.000<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
13
vårt försvar 2 ’05<br />
14<br />
av dem sköts i Kalevi-Liiva.<br />
När arbetslägret avvecklades<br />
nästa år sköts de fl esta av de<br />
kvarvarande. Ett läger etablerades<br />
också vid Vaivara. Under<br />
reträtten hösten 1944 evakuerades<br />
många fångar till Danzig,<br />
men c:a 2.000 fördes till Klooga<br />
och sköts, varefter kropparna<br />
brändes.<br />
Dessutom mördades mellan<br />
400 och 1.000 romer i Estland<br />
under kriget. En del kom från<br />
Tjeckoslovakien, en del var estländare.<br />
C:a 6.000 ester och 1.000<br />
ryssar avrättades strax efter den<br />
tyska ockupationen, ibland efter<br />
ståndrätt, men oftast utan<br />
någon prövning alls. De beskylldes<br />
för medlemskap i förintelsebataljonerna<br />
eller för<br />
kommunistsympatier. Även familjemedlemmar<br />
drabbades.<br />
Över 30.000 sovjetiska<br />
krigsfångar fördes till Estland,<br />
varav hälften dog i fångenskap.<br />
Ingen vet hur många som<br />
mördades och hur många som<br />
dog till följd av svält och dålig<br />
behandling. I Vaivara-lägret<br />
förekom slavarbete, där fångar<br />
tvingades arbeta tills de dog.<br />
Kommissionen har också<br />
försökt kartlägga var den Estniska<br />
Legionen (ett Waffen-SSförband)<br />
och olika estniska polisbataljoner<br />
verkade under kriget.<br />
Kommissionen konstaterar<br />
att 36. polisbataljonen deltog i<br />
massmorden på judar i staden<br />
Novogrudok i Vitryssland. Andra<br />
polisbataljoner ”kämpade<br />
mot partisaner”, ett töjbart begrepp<br />
som kan inbegripa både<br />
räder mot byar och massavrättningar.<br />
Estniska förband vaktade<br />
ett fl ertal läger både i Estland<br />
och annorstädes och deltog<br />
i deportationen av civila<br />
från Vitryssland och Polen till<br />
Tyskland.<br />
”Skogsbröderna” avlöstes<br />
av ett hemvärn, Omakaitse på<br />
30-40.000 man, som tog order<br />
av tyskarna. Mellan 1.000<br />
och 1.200 beräknas ha deltagit<br />
i hämnden mot påstådda medlemmar<br />
i förintelsebataljonerna<br />
och morden på judar. Omakaitses<br />
medlemmar överfördes<br />
senare till Waffen-SS eller polisbataljoner,<br />
tillsammans med<br />
andra frivilliga och senare också<br />
värnpliktiga.<br />
Kommissionen lägger huvudansvaret<br />
för kollaborationen<br />
med nazisterna på ledarna<br />
av direktoratet, den estniska<br />
”självstyrelsen” under kriget.<br />
Den hade makt över polisen<br />
och bar ansvaret för att ester<br />
olagligt togs ut till tvångsarbete<br />
eller värnplikt under kriget.<br />
Den estniska säkerhetspolisen<br />
deltog aktivt i jakten och morden<br />
på judar och romer.<br />
Panikstämning<br />
Kommissionen försöker också<br />
teckna bakgrunden. De sovjetiska<br />
massdeportationerna<br />
skapade en panikstämning, där<br />
tyskarna togs emot som befriare.<br />
Det var stor personalomsättning<br />
i de estniska förband som<br />
slogs på tysk sida. Alla soldater<br />
var inte krigsförbrytare. De<br />
som själva inte deltog i grymheterna<br />
måste dock ha accepterat<br />
vad som hände.<br />
Det var svårt att välja sida.<br />
Det fanns ingen exilregering.<br />
Det enda alternativ, som stod<br />
öppen, var att fl y till Finland.<br />
Över 3.500 tog sig dit, en del<br />
för att slippa värnplikt, andra<br />
för att frivilligt slåss på fi nsk<br />
sida. Hälften av ”fi nnpojkarna”<br />
återvände för ett hopplöst<br />
försök att återskapa en fri stat<br />
mellan de retirerande tyskarna<br />
och de framryckande ryssarna.<br />
Många som begått krigsförbrytelser<br />
på tysk sida gick fria.<br />
Det kalla kriget gjorde att ingen<br />
frågade de många fl yktingarna<br />
vad de gjort under kriget.<br />
Bland dem fanns medlemmar<br />
av direktoratet, säkerhetspolisen<br />
och tidigare lägervakter.<br />
Så långt kommissionen. Det<br />
är prov på politisk mognad att<br />
be utlänningar vädra skeletten<br />
i garderoben. Men också ett<br />
sätt att avväpna grannen i öst,<br />
som utnyttjat varje möjlighet<br />
att dra fram nazispöket. Redan<br />
före frigörelsen utnyttjades det<br />
i ryssarnas psykologiska krigföring.<br />
Varje veteranträff utmålades<br />
genast som ett nazistmöte.<br />
Vad har dessa händelser för<br />
relevans idag? Någon uppgörelse<br />
med det förfl utna har aldrig<br />
ägt rum i Sovjetunionens<br />
arvtagare Ryssland. Man har<br />
ingenting ångrat. Nationalister<br />
hävdar fortfarande att Ryssland<br />
borde ha speciellt infl ytande i<br />
de baltiska staterna. Vid fi randet<br />
av 60-årsminnet av krigsslutet<br />
avtäcks ett monument<br />
över Jaltamötet, där en dödssjuk<br />
Roosevelt tvingades acceptera<br />
Östeuropas förslavande.<br />
Stalin är förstås med; historiens<br />
mest blodbesudlade diktator<br />
äras fortfarande som räddaren<br />
av Moder Ryssland i kriget.<br />
Finland – som klarade sig<br />
från Estlands öde genom förbittrat<br />
militärt motstånd – har<br />
en de facto försvarsallians med<br />
EU och envisas med hänvisning<br />
till historien att ha kvar<br />
ett ”gammaldags” invasionsförsvar.<br />
Estland, Lettland och Litauen<br />
har gått ett steg längre<br />
– de är med såväl i EU som<br />
NATO. Samma förmiddag som<br />
medlemsskapet i NATO trädde<br />
i kraft för ett år sedan landade<br />
en rote holländska F-16 i Litauen<br />
för att skydda de tre ländernas<br />
luftrum. Det måste ha<br />
gått en kollektiv suck av lättnad<br />
genom de tre folken. Aldrig<br />
mer blir de ensamma mot<br />
en hungrig stormakt.<br />
Ryssarnas taktik är alltjämt<br />
att försöka splittra balterna genom<br />
löften och hot när det<br />
gäller olösta frågor efter skilsmässan<br />
från Sovjetunionen.<br />
När George Bush nyligen besökte<br />
EU och NATO så tog de<br />
honom åt sidan och framförde<br />
en rad klagomål över Rysslands<br />
beteende. Under Putin blir demokrati<br />
och pressfrihet alltmer<br />
kringskurna, medan det västerländska<br />
rättsstatsbegreppet aldrig<br />
fått fäste. Putin må se sur<br />
ut när han blir tillsagd av Bush<br />
eller när han tappat ansiktet<br />
i Ukraina – men omvärlden<br />
måste säga ifrån när Ryssland<br />
spelar buse igen!<br />
Författaren är frilansskribent bosatt<br />
i Turkiet.
Olof Santesson:<br />
Närvarande vid<br />
födelsen<br />
Ett vittnesmål om Baltikums frigörelse<br />
Sverige var först på plats. Under för Baltikum avgörande<br />
år var en handfull unga svenska diplomater ensamt<br />
stationerade i regionen för att på platsen följa – ja uppmuntra<br />
– Estlands, Lettlands och Litauens kamp för att återvinna<br />
nationell självständighet. Vad de kan berätta är historien<br />
om en frihetsprocess som vi idag tar för given. Balterna är<br />
inlemmade i både EU och NATO, men som deras grannar<br />
behöver vi inse att de ännu inte – kanske aldrig – kan slappna<br />
av vid randen av ett Ryssland vars demokratiska utveckling<br />
alltjämt måste sättas ifråga.<br />
En av dem som synnerligen<br />
aktivt var närvarande vid det<br />
fria Baltikums återfödelse är<br />
Lars Peter Fredén, och han har<br />
gett ut en medryckande och<br />
insiktsfull bok om hur det hela<br />
gick till sett från hans horisont.<br />
Förvandlingar. Baltikums frigörelse<br />
och svensk diplomati 1989-1991<br />
är en uppfordrande läsning för<br />
var och en som vill nalkas bakgrunden<br />
till det baltiska självmedvetande<br />
som idag hör till<br />
bilden av våra kontakter över<br />
Östersjön.<br />
Svenska fackföreningar har<br />
handgripligt reagerat mot att<br />
arbetskraften alltjämt är billig<br />
på andra sidan. Men när det<br />
gäller arbetsmarknaden vinner<br />
vi inte självklart acceptans för<br />
våra värderingar. De baltiska<br />
länderna gör precis som Sverige<br />
sin röst hörd. Ett tecken<br />
på ökad trygghet trots allt, om<br />
man så vill.<br />
Men de åren, då Fredén<br />
som svensk konsul ständigt var<br />
på resande fot i främst Lettland<br />
och Litauen, var en spänningens<br />
och orons tid. Man har anledning<br />
att komma ihåg, som<br />
han skriver, att ”vägen från då<br />
till nu inte var riskfri och aldrig<br />
självklar”.<br />
Tre olika folk<br />
De baltiska folken fi ck lita<br />
till egen kraft när de, medan<br />
Gorbatjovs perestrojka pågick<br />
i Moskva, började arbeta för<br />
det länge otänkbara – att bryta<br />
Sovjetunionens övermakt. Någon<br />
systematisk samordning<br />
fanns inte mellan de tre republikerna<br />
medan de ryckte fram.<br />
Man kommer ändå att tänka på<br />
ett cykelteam, där de tävlande<br />
turas om att ligga före och<br />
dra. Det var i Estland som det<br />
började med folkfrontens allt<br />
djärvare idéer, men under det<br />
dramatiska slutskedet innehades<br />
ledningen av Litauen.<br />
Den växlande turordningen<br />
borde inte överraska dem<br />
som efteråt – inte då – försökte<br />
vänja sig att se balterna som<br />
tre folk med distinkta drag, inte<br />
mindre olika sinsemellan än de<br />
nordiska länderna. Fredén ägnar<br />
elegant och effektivt ett kapitel<br />
åt detta.<br />
Estlands pionjärroll låter sig<br />
förklaras av tidiga internationella<br />
kontakter, inte minst på<br />
grund av närheten även språkligt<br />
till Finland. Esternas fi nskugriska<br />
och Lettlands och Litauens<br />
skilda baltiska språk<br />
krävde ett lingua franca för inbördes<br />
kontakter och förståelse.<br />
Idag är det engelska, då var det<br />
ryskan. De tre länderna delar<br />
inte samma historia. De protestantiska<br />
Estland och Lettland<br />
med sina erfarenheter av storhetstidens<br />
svenska Östersjövälde<br />
är unga stater från 1918. Det<br />
katolska Litauen, med sin tidvis<br />
ansträngda närhet till Polen, var<br />
en av medeltidens stormakter<br />
geografi skt sett, sträckte sig från<br />
Östersjön till Svarta havet.<br />
Författaren ser och understryker<br />
skillnaden så som den<br />
framträder i de tre ländernas<br />
litteratur<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
15
litteratur<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
16<br />
huvudstäder. Tallinn och det<br />
mer storvulna Riga bär sina<br />
drag av hansestäder, östersjöiska<br />
och nordeuropeiska. Vilnius<br />
beskriver han som centraleuropeiskt,<br />
”präglat av katolsk barock,<br />
helgon och hemlighetsfulla<br />
gränder”. Och litauerna<br />
kallar han för Baltikums ”sydlänningar,<br />
de stora gesternas<br />
folk”. En viktig faktor var också<br />
att de mer än sina grannar<br />
kände sig etniskt trygga med<br />
83 procent av befolkningen i<br />
republiken. Motsvarande siffror<br />
anges av Fredén till 65 procent<br />
för esterna och bara 58 procent<br />
för letterna – bra drygt hälften<br />
av människorna i Lettland.<br />
Praktiskt svenskt arrangemang<br />
Hur skulle då Sverige förhålla<br />
sig till nya rörelser i en region<br />
man under årtionden hade<br />
negligerat, avskrivit så som varande<br />
sovjetisk? Det var en fråga<br />
som upptog en del av UD:s<br />
intresse. I och med att förändringens<br />
vind började blåsa fann<br />
man det angeläget att diplomatiskt<br />
etablera sig, rent praktiskt<br />
var mängden av visumansökningar<br />
ett växande problem.<br />
Lösningen i först Tallinn<br />
och därefter Riga under 1990<br />
blev att man upprättade s.k. avdelningskontor<br />
under generalkonsulatet<br />
i Leningrad.<br />
Det var nödvändigt för att i<br />
Moskva få tillåtelse att fungera i<br />
de två städerna. Men det förutsatte<br />
också att estniska och let-<br />
tiska frihetsföreträdare såg det<br />
praktiska i arrangemanget och<br />
fann sig i att det ju markerade<br />
sovjetisk överhöghet. I Litauen,<br />
som accelererade mot<br />
full självständighet gick det inte<br />
att få förståelse för modellen,<br />
där fi ck man fortsätta att verka<br />
på resande fot med diplomater<br />
som avlöste varandra.<br />
Nyckelpersonen Landsbergis<br />
Nej, Litauen lät sig inte längre<br />
hejdas under Vytautas Landsbergis<br />
pådrivande ledning.<br />
Denne ägnar Fredén den mest<br />
utförliga av en rad personporträtt<br />
som ger skildringen liv<br />
och färg. Idag är Landsbergis<br />
nära nog glömd, men skall man<br />
nämna en nyckelperson framför<br />
andra i den baltiska frigörelseprocessen<br />
är det han. Som<br />
samtalspartner fann Fredén honom<br />
”både frustrerande och<br />
respektingivande, på samma<br />
gång vördnadsbjudande som<br />
ibland komisk i sin ensidiga<br />
koncentration på en enda sak<br />
och sin benhårda tro på att andra<br />
kunde fås att dela hans syn<br />
på världen”. Pennan var hans<br />
vapen, denne säregne blandning<br />
av ”visionär och kamrer”.<br />
Sverige var förstås Landsbergis<br />
inte nöjd med efter vad<br />
han uppfattade som sveket att<br />
1940 de jure erkänna Sovjetunionens<br />
ockupation och annektering<br />
av tre små grannstater.<br />
Men med sin närvaro<br />
kunde Fredén och hans så små-<br />
Friheten är vunnen och nu<br />
skall den säkras. Den baltiska<br />
frigörelsens föregångsman<br />
president Landsbergis (t.v.)<br />
på besök 1992 hos NATO: s<br />
generalsekreterare Manfred<br />
Wörner.<br />
Foto: NATO Photo<br />
ningom växande diplomatiska<br />
personal spela en marginellt<br />
viktig roll i Vilnius precis som i<br />
Tallinn och Riga. Har svenska<br />
diplomater någonsin varit så i<br />
praktiken välvilligt involverade<br />
i några länders tillblivelse som<br />
här? Deras personkännedom<br />
blev med tiden enorm.<br />
De fi ck arbeta hårt. UD utökade<br />
visserligen rätt snabbt<br />
personalen, men den räckte<br />
aldrig till för att möta kontakt-<br />
och visumsökande balters alla<br />
behov. Fredén ger målande beskrivningar<br />
hur det var att från<br />
scratch bygga upp fungerande<br />
administrationer under mödosamma<br />
förhandlingar med lokala<br />
byråkrater. Kommunikationerna<br />
med hemlandet var<br />
till en början primitiva och beroende<br />
av sovjetiska myndigheters<br />
välvilja; i Vilnius fi ck<br />
Fredén bära med sig dokument<br />
i portföljen utan fast bas, med<br />
kontoret i fi ckan.<br />
Krisen 1991<br />
Framställningen får samtidigt<br />
sin nerv av det drama som<br />
författaren och hans kolleger<br />
fi ck vara delaktiga vittnen till.<br />
Främst gäller det de dagar i januari<br />
1991 då Gorbatjov i ett<br />
ännu oklart handlingsförlopp<br />
inte hindrade sovjetiska säkerhetsförband<br />
från att utöva våld<br />
i den litauiska huvudstaden<br />
– ”massakern i Vilnius” – och<br />
strax därpå i Riga. Större delen<br />
av världens uppmärksamhet var
iktad mot Irak, där i en ny<br />
fas av Kuwaitkonfl ikten USA<br />
och dess allierade hade inlett<br />
sin bomboffensiv mot Saddam<br />
Husseins välde. Men i Baltikum<br />
kändes allt stå på spel.<br />
Litauen hade då varit pressat<br />
hårt efter sin ensidiga självständighetsförklaring<br />
året innan.<br />
Fredén skriver att han vid<br />
en läsning efteråt av UD:s dossierer<br />
om Litauenkrisen våren<br />
1990 slås av hur allvarlig den<br />
då bedömdes vara. Men under<br />
1991, det år som hade inletts<br />
så olycksbådande, gick allt<br />
fort. Innan det var slut hade de<br />
baltiska republikerna nått full<br />
självständighet, och Sovjetunionen<br />
var borta liksom Gorbatjov<br />
själv.<br />
Västlig hänsyn till Ryssland<br />
Att det skulle gå så fort förstod<br />
ingen bara månader innan, inte<br />
heller de närvarande svenska<br />
diplomaterna från sin unika<br />
utsiktsplats. När islossningen<br />
kom hängde det offi ciella Sverige<br />
inte riktigt med. Man hade<br />
så länge gjort allt för att inte<br />
SAAB SAAB BOFORS BOFORS D DDYNAMICS<br />
D DYNAMICS<br />
YNAMICS<br />
Saab Bofors Dynamics AB · 691 80 Karlskoga<br />
Tel 0586-810 00 · Fax 0586-857 00 · www.saab.se<br />
stöta sig med Sovjetunionen att<br />
man var fortfarande försiktig.<br />
Sverige var inte först med sitt<br />
erkännande av de återupprättade<br />
baltiska staterna, som man<br />
kanske kunde ha väntat efter<br />
en särklassig diplomatisk krisnärvaro,<br />
utan kom först som<br />
tjugonde nation.<br />
Baltikum var fritt och erkänt<br />
av statssamfundet, men<br />
stödet från västliga stormakter<br />
var länge påfallande svagt – av<br />
omsorg om relationerna med<br />
Moskva. De nordiska länderna<br />
förblev ett antal år desto viktigare.<br />
Vi ser balterna som självklara<br />
grannar, även om verklig<br />
inlevelse i deras lidanden<br />
nog i mycket saknas. De baltiska<br />
staterna utgör naturliga och<br />
omistliga delar av Europa ”dit<br />
en gång även Ryssland som en<br />
självklarhet kommer att räknas”,<br />
skriver Fredén.<br />
Självständighetstiden har<br />
förvisso bjudit på problem, och<br />
det gick tidvis inte smärtfritt<br />
att lägga grunden för Estlands,<br />
Lettlands och Litauens samtidiga<br />
inträde i NATO och EU.<br />
Ett särskilt problem utgjordes<br />
av alla de ryssar, vitryssar, ukrainare<br />
och andra som hade fl yttat<br />
eller tvångsförfl yttas till framför<br />
allt Estland och Lettland efter<br />
1944 i spåren på den tyska<br />
arméns reträtt undan Röda armén.<br />
Om det som hände när friheten<br />
väl vunnits skriver Lars<br />
Peter Fredén i en kommande<br />
volym från sina år som medarbetare<br />
till dåvarande statsministern<br />
Carl Bildt. Titeln har han<br />
redan presenterat: Återkomster:<br />
Svensk säkerhetspolitik och de baltiska<br />
ländernas första år i självständighet<br />
1991-1994. Den som<br />
vill få inblick i Estlands, Lettlands<br />
och Litauens första tid efter<br />
återkomsten till Europa har<br />
något att se fram emot.<br />
Olof Santesson har varit Dagens<br />
Nyheters utrikesredaktör<br />
Lars Peter Fredén:<br />
Förvandlingar. Baltikums frigörelse<br />
och svensk diplomati 1989-1991.<br />
Atlantis 2004<br />
RBS RBS 70 70 vinner vinner i i längden<br />
längden<br />
RBS 70 är fortfarande den givna ledaren inom<br />
korträckviddigt luftvärn. Den finska arméns<br />
upphandling av RBS 70 och ASRAD-R nyligen<br />
visar att båda systemen hävdar sig i konkurrens<br />
med de senast utvecklade missilsystemen<br />
på marknaden. Det som framförallt gör<br />
RBS 70 unik är kombinationen av<br />
allmålsförmåga och ostörbarhet.<br />
Den nya BOLIDE-missilen tillför småmålsförmåga<br />
och 8 kilometers räckvidd. Med det<br />
nya nattsiktet BORC kan RBS 70 effektivt<br />
bekämpa mål dygnet runt.<br />
Saab Saab Bof Bofors Bof ors Dynamics Dynamics – – engaged engaged in in in pr precision pr ecision<br />
litteratur<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
17
eferat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
18<br />
Olof Santesson:<br />
För en ökad<br />
roll i fredsoperationer<br />
Borgerliga alliansen engagerar sig<br />
Våra politiker är överens. De borgerliga har<br />
inte mindre ambitioner än regeringen, snarare<br />
tvärtom. Man vill att vårt land skall öka sina bidrag<br />
till internationella insatser. Vi måste till att börja<br />
med klara ut vad vi vill – en nationell strategi<br />
efterlyses av såväl oppositionen som ledningen<br />
av Försvarsmakten. Det enda som något dämpar<br />
entusiasmen när det gäller vidgade insatser är<br />
en oro för hur man inom nuvarande ekonomiska<br />
ramar och gällande skall kunna lösa den uppgift<br />
man vill ta på sig.<br />
Riktigt hur illa det är ställt med<br />
dagens militära försvar berördes<br />
förstås inte när ärevördiga<br />
Folk och Försvar (med rötter i<br />
andra världskrigets nationella<br />
beredskap) och de borgerliga<br />
samarbetspartierna (Allians för<br />
Sverige) gemensamt anordnade<br />
en konferens den 4 april <strong>2005</strong>.<br />
Det var inte elände man skulle<br />
tala om, när alliansen på detta<br />
sätt gjorde sin första manifestation<br />
på det säkerhetspolitiska<br />
området, utan politikerna ville<br />
markera vad de tillsammans<br />
strävar efter att åstadkomma.<br />
För allmänhetens eventuella<br />
inblickar i ett besvärligt militärt<br />
läge får man i stället gå<br />
till enstaka tidskriftsinlägg och<br />
alltför sporadiska nedslag i nyhetsmedierna.<br />
Framtidsvisioner och<br />
önsketänkande<br />
Litet av laddning fanns ändå i<br />
bakgrunden. För Folk och Försvar<br />
innebar ett direkt samarrangemang<br />
med en grupp politiska<br />
partier något nytt, framgick<br />
det av introduktionen av<br />
styrelseledamoten Elisabeth<br />
Falkemo från Frivilliga försvarsorganisationernassamarbetskommitté.<br />
Frågan hade<br />
krävt ett policybeslut av styrelsen.<br />
Konferensens rubrik, ”En<br />
större roll för Sverige i internationella<br />
operationer?” hade hur<br />
som helst lockat en publik som<br />
nästan fyllde riksdagens gamla<br />
Förstakammarsal (150 platser).<br />
Och frågetecknet framstod<br />
mest som ett uträtat utrops-<br />
tecken. Som sig kanske bör när<br />
man vill ta sats präglades sålunda<br />
mötet rätt mycket av såväl<br />
framtidsvisioner som önsketänkande.<br />
Det gällde nog inte<br />
minst överbefälhavaren Håkan<br />
Syréns programtal ”Tankar om<br />
nationell strategi för internationella<br />
operationer” inför den<br />
avslutande paneldiskussionen.<br />
Minst bataljon<br />
Vad Allians för Sverige strävar<br />
efter berördes av moderatledaren<br />
Fredrik Reinfeldt i ett<br />
kort inledningsanförande mot<br />
bakgrunden av nya hot och<br />
krav på svensk EU-solidaritet. I<br />
programmet efterlyses en vägledande<br />
nationell strategi och<br />
vilja att återta ett tidigare brett<br />
svenskt engagemang i freds-
operationer och därmed ett<br />
svenskt infl ytande.<br />
En ”anständig” nivå kräver<br />
enligt de fyra partierna (m, fp,<br />
kd och c) ”minst en tredubbling”<br />
av de svenska insatserna.<br />
Man skall komma snabbt<br />
ut – och även kunna förstärka<br />
snabbt. Det måste göras prioriteringar.<br />
Att bidra med ”sådant<br />
som saknas” ger enligt alliansen<br />
ett stort infl ytande. Å andra<br />
sidan ställer den sig ovanligt<br />
konkret bakom uppfattningen<br />
att vi skall satsa på substantiella<br />
bidrag i några få missioner.<br />
Det sistnämnda, militärt uttryckt<br />
som att vi bör satsa på<br />
att skicka ut minst bataljoner<br />
(upp till 1.000 man), framhävdes<br />
mycket klart av de följande<br />
talarna från militärt håll.<br />
Rekryteringen kräver krafttag<br />
Först ut var brigadgeneralen<br />
Anders Brännström som<br />
medryckande beskrev läget i<br />
Kosovo vid oroligheterna den<br />
17 mars 2004, då han själv var<br />
chef för fredsstyrkan KFOR: s<br />
multinationella brigad i krisområdets<br />
centrum, omfattande<br />
bl a en svensk bataljon. Talaren<br />
konstaterade att plundring och<br />
förstörelse inte kunde förhindras,<br />
men brigaden lyckades i<br />
sin huvuduppgift att rädda liv;<br />
något av ett mirakel. Han efterlyste<br />
ett erkännande av soldaternas<br />
insats.<br />
Avslutningsvis redovisade<br />
Brännström de tio teser i vilka<br />
han har koncentrerat slutsatser<br />
av sina egna erfarenheter.<br />
Något omstridd är hans be-<br />
Kravallutrustade KFOR-soldater<br />
under oroligheterna 17 mars 2004<br />
som beskrevs av brigadgeneral<br />
Anders Brännström.<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Jonas Bengtsson<br />
skrivning av en koppling mellan<br />
utlandsstyrkan och arméns<br />
grundorganisation med nuvarande<br />
system. Han utgår från<br />
att det efter det senaste försvarsbeslutets<br />
hårdbantning av<br />
Försvarsmaktens grundorganisation<br />
endast fi nns tre regementen<br />
(i Boden, Skövde och<br />
Revingehed) kvar för utbildning<br />
av mekaniserade bataljoner,<br />
hur det nu skall räcka som<br />
rekryteringsbas. Opponenter<br />
pekar på att det faktiskt också<br />
sker utbildning av intresse för<br />
utlandsinsatser vid andra arméförband<br />
och även inom marinen<br />
(amfi bieregementet) och<br />
fl ygvapnet.<br />
Men det mesta av Brännströms<br />
teser är rimligtvis invändningsfritt<br />
från militär ut-<br />
referat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
19
eferat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
20<br />
gångspunkt, såsom att man<br />
måste planera för vad som kan<br />
hända, att rekryteringen är ett<br />
stort problem som bara kan<br />
rättas till genom krafttag, att<br />
soldaterna behöver lära sig att<br />
hantera delvis beväpnade civila<br />
folkmassor, att man bör undvika<br />
att ”gå baklänges in” i situationer<br />
där förutsättningarna<br />
har förändrats.<br />
När Sverige åtog sig en brigadledning<br />
i Kosovo borde<br />
man sålunda ha prövat hur den<br />
nya uppgiften skulle fi nansieras<br />
i stället för att försöka klämma<br />
in den i lagd budget. Andra<br />
länder avbröt minskning<br />
av trupp efter marsoroligheterna,<br />
Sverige vidhöll och genomförde<br />
en reducering från<br />
bataljon till kompani, som om<br />
ingenting hade hänt som krävde<br />
nya överväganden. Pengarna<br />
var ”intecknade”.<br />
Behov av nischade kompetenser<br />
Från ett stridsfält där dessvärre<br />
många dödsoffer krävdes rapporterade<br />
den internationellt<br />
meriterade brigadgeneralen<br />
Jan-Gunnar Isberg om fl era inhopp<br />
som internationell brigadchef<br />
i Kongo. Här rörde det<br />
sig om något för svenska förhållanden<br />
så ovanligt som en<br />
operativ ledningsinsats beordrad<br />
och fi nansierad av FN.<br />
Den isbergska krigsskildringen<br />
gav en naturlig övergång<br />
till inledningen av nästa<br />
block, där översten Sverker Ulving<br />
vid svenska FN-delegationen<br />
gick igenom FN:s operationer.<br />
Världsorganisationen<br />
koncentrerar sig på Afrika, men<br />
totalt våren <strong>2005</strong> hade man<br />
67.000 man ute i 17 insatser,<br />
och praktiskt taget alla bataljoner<br />
kom från icke-OECDländer.<br />
Bataljoner fi nns således<br />
i riklig omfattning. Vad som efterfrågas<br />
är därför inte större<br />
svenska förband utan nischade<br />
kompetenser och specialinsatser,<br />
vilket inte riktigt stämmer<br />
med andra talares preferenser<br />
för bataljonsförband.<br />
Brist på övning av chefer<br />
Kanslirådet Johan Frisell från<br />
UD fyllde på med EU: s insatser,<br />
betydligt fl er än de fl esta<br />
har klart för sig och gärna<br />
”skräddarsydda”. Här kan Sverige<br />
delta i hela beslutskedjan,<br />
och vinner respekt genom<br />
sin vilja att bygga upp en av<br />
EU: s tolv stridsgrupper. Två i<br />
taget skall under ett halvår vara<br />
omedelbart gripbara. Det innebär<br />
att Sverige från 2008 vart<br />
tredje år under sex månader<br />
skall ha ”sin” nordisk-estniska<br />
grupp i hög beredskap. Avslutningsvis<br />
gjorde ambassadör Per<br />
Anderman motsvarande rundmålning<br />
av NATO:s operativa<br />
verksamhet och relevans för<br />
militär krishantering samt inbjöd<br />
alla att besöka den svenska<br />
NATO-delegationen.<br />
Siste talare var general Syrén<br />
med ett antal intresseväckande<br />
markeringar. Han siktar<br />
till väsentligt höjda ambitioner<br />
men fann det också nödvändigt<br />
att diskutera bredden<br />
i våra förbandsregister (anmälda<br />
enheter för utlandstjänst).<br />
Uppenbart ville han sänka beredskapsnivån<br />
för en del förbandstyper<br />
som inte är omedelbart<br />
efterfrågade. (Flyg, fartyg?)<br />
”När vi kan ställa upp<br />
med efterfrågade bristresurser<br />
så kan det ge politisk utdelning<br />
på helt andra plan”, hette det i<br />
en övergripande synpunkt.<br />
Som Försvarsmaktens högste<br />
personalchef måste ÖB förmodligen<br />
utlova ”att säkerställa<br />
långsiktig nationell kompetensbredd”.<br />
Men han vet förstås<br />
vad som håller på att gå<br />
förlorat, främst för den nästan<br />
pulvriserade arméns del, när<br />
våra offi cerare inte har kvar<br />
några högre operativa befattningar<br />
(chefer och staber) att<br />
öva sig i. Likafullt sade han sig<br />
vara optimistisk om möjligheterna<br />
att åstadkomma ett utbildnings-<br />
och rekryteringssystem<br />
som möter väsentligt högre<br />
ambitionsnivåer vad gäller<br />
effektivitet än idag.<br />
Hjälp utifrån behövs<br />
I Försvarets Forum (2/<strong>2005</strong>)<br />
har Syrén skrivit att han ”helst<br />
inte vill att vi utbildar någon<br />
enda soldat som inte från början<br />
är intresserad av att ingå<br />
i insatsorganisationen och göra<br />
internationell tjänst”. Här<br />
hamnar han på kollisionskurs<br />
med Pliktverkets generaldirektör<br />
Björn Körlof, som med<br />
stöd i gällande lag vidhåller att<br />
internationella insatser skall<br />
bygga på frivillighet hos soldaterna.<br />
I Förstakammarsalen<br />
hade ÖB Syrén en ny formulering:<br />
”I genomsnitt varannan<br />
grundutbildad soldat kommer<br />
att efterfrågas för internationella<br />
uppdrag.” Realismen i detta<br />
väcker frågetecken.<br />
Slutligen när det gäller försvaret<br />
av riket, så kommer enligt<br />
Syrén yttre militära hot av<br />
mer omfattande slag ”knappast<br />
att kunna hanteras nationellt<br />
– därtill kommer vår egen resursbas<br />
att vara för liten”. Precis<br />
som alla små länder måste<br />
vi tänka särskilt noga på vad vi<br />
är beredda att låta andra bidra<br />
med respektive vad vi till varje<br />
pris vill kunna klara själva.<br />
Den bollen fångades inte<br />
upp av panelen från alliansen:<br />
Gunilla Carlsson (m), Allan<br />
Widman (fp), Anders Wijkman<br />
(kd) och Agne Hansson (c).<br />
Sanningen att säga så gav kvartetten<br />
inte moderator Britt-<br />
Marie Mattsson mycket att ta<br />
tag i. Och som alltför vanligt<br />
är, var tiden för åhörarinlägg<br />
knappt tilltagen.<br />
Det skulle inte skada om<br />
det någon gång fanns utrymme<br />
för funderingar över exempelvis<br />
vad det torde vara<br />
för slags parter som våra soldater<br />
kunde tänkas möta. En<br />
High-tech nation, en 1900talsarmé<br />
av serbisk typ, en gerilla<br />
à la östra Kongo eller en<br />
närmat virtuell terroristorganisation<br />
som tar tillvara globaliseringens<br />
alla möjligheter, eller<br />
kombinationer? Men man<br />
skall förstås inte klaga på politikerambitionen<br />
att litet delta i<br />
den försvarsdebatt som landet<br />
så väl behöver.<br />
Olof Santesson har varit Dagens<br />
Nyheters utrikesredaktör
Nils-Eric Sandberg:<br />
Tsushima –<br />
När Ryssland<br />
sänkte japaner i<br />
Nordsjön<br />
Märkliga marina händelser för 100 år sedan.<br />
På väg till kriget: Amiral Rozjdestvenskij förhandlar om kol i Tanger.<br />
Efter kriget:<br />
Rozjdestvenskij står<br />
inför krigsrätt i S:t<br />
Petersburg.<br />
Bilder ur<br />
Jan-Olof Olssons:<br />
20e århundradet.<br />
Bengt Forsbergs<br />
Förlag AB 1960.<br />
I oktober 1904 ångade den ryska<br />
östersjöfl ottan västerut, mot<br />
Engelska kanalen. På Doggers<br />
bankar träffade den plötsligt på<br />
ett antal japanska torpedfartyg,<br />
som den sänkte med ett regn<br />
av granater.<br />
Den 27 maj 1905 kastade<br />
den japanske amiralen Togo sin<br />
mössa på bryggan och hoppade<br />
jämfota på den. Det var när<br />
han såg den ryska fl ottan närma<br />
sig.<br />
Mötet mellan ryska och japanska<br />
fl ottorna i Tsushimasundet,<br />
mellan Korea och Japan,<br />
slutade i det mest förintande<br />
sjöslaget i modern tid. Det hade<br />
en bisarr förhistoria, och ett<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
21
vårt försvar 2 ’05<br />
22<br />
underligt efterspel. Något som<br />
kan vara värt att påminna om,<br />
så här hundra år efteråt.<br />
Malören<br />
På Manchuriets sydspets fanns<br />
en fästning med isfri hamn,<br />
Port Arthur. Ryssland hade arrenderat<br />
den. Under boxarupproret<br />
i Kina lade Ryssland beslag<br />
på Manchuriet och byggde<br />
ut fästningen ordentligt.<br />
Till slut blev det bråk. Japan<br />
ville ha bort ryssarna och<br />
gick till angrepp. Den japanska<br />
fl ottan jagade in den ryska<br />
stillahavsfl ottan i Port Arthurs<br />
hamn. Japanerna belägrade<br />
fästningen och offrade<br />
90.000 man för att kunna föra<br />
upp artilleri på höjderna ovanför<br />
fästningen. Där startade de<br />
ett prickskytte på de ryska fartygen.<br />
Tsardömet beslöt då att<br />
skicka östersjöfl ottan under<br />
befäl av amiral Zinovij Petrovitj<br />
Rozjdestvenskij till undsättning,<br />
en resa på c:a 20.000<br />
sjömil. De mindre fartygen<br />
gick genom Suezkanalen, slagkryssare<br />
och slagskepp rundade<br />
Afrika, och alla möttes på Madagaskar<br />
för återhämtning inför<br />
slutsteget.<br />
Allt gick bra, frånsett att de<br />
japanska torpedfartygen dök<br />
upp på Doggers bankar. Den<br />
fi ghten vann den ryska fl ottan<br />
Tänk på<br />
Cancerfonden!<br />
Vill du hedra minnet av en<br />
bortgången släkting eller<br />
vän? Ge då en minnesgåva<br />
via Cancerfonden. De anhöriga<br />
får en hälsning från dig<br />
– och cancerforskningen får<br />
ett välkommet stöd i kampen<br />
mot cancer. Meddela oss den<br />
avlidnes namn och adressen<br />
till närmaste anhörig.<br />
020-78 11 79 (öppet dygnet runt)<br />
www.cancerfonden.se<br />
pg. 90 1986-0<br />
överlägset. Förklaringen var att<br />
de fi entliga fartygen inte var japanska<br />
torpedfartyg utan engelska<br />
fi skebåtar. Om England<br />
förklarat krig – och det var<br />
mycket nära – hade den ryska<br />
fl ottan slutat på botten av Engelska<br />
kanalen.<br />
Katastrofen<br />
Nu fi ck ryssarna passera. När<br />
fartygen återförenats på Madagaskar<br />
hade Port Arthur redan<br />
fallit, 2 januari 1905. Men östersjöfl<br />
ottan vände inte tillbaka.<br />
Den 3 mars styrde den norrut,<br />
mot den ryska isfria hamnen<br />
Vladivostok.<br />
I Tsushimasundet mötte<br />
den japanska fl ottan, under<br />
amiral Togo. Han intog det<br />
klassiska T-läget, d.v.s. lade sina<br />
slagskepp på rak linje vinkelrät<br />
mot den ryska fl ottan.<br />
Båda fl ottorna var ungefär<br />
jämnstarka, och de hade vardera<br />
tolv slagskepp. Men när inskjutningen<br />
började upptäckte<br />
de ryska offi cerarna dels att de<br />
japanska kanonerna hade längre<br />
räckvidd, dels att var laddade<br />
med granater av helt ny<br />
sprängkraft.<br />
Japanerna koncentrerade i<br />
början elden på det ryska fl aggskeppet<br />
Suvoroff. Efter några<br />
timmar var det helt sönderskjutet.<br />
Sedan följde de andra<br />
ryska slagskeppen, och kryssarna.<br />
Av den ryska fl ottans 33 fartyg<br />
sänktes 30. Endast 3 klarade<br />
sig fl ytande till Vladivostok.<br />
Det här slaget väckte stor uppmärksamhet.<br />
När kriget började<br />
publicerade en fransk tidning<br />
en karikatyr som visade<br />
hur omvärlden uppfattade villkoren.<br />
Över en djup ravin går<br />
en smal spång. På ena sidan står<br />
en enorm björn – det är Ryssland.<br />
Från den andra sidan börjar<br />
en liten späd japan ge sig ut<br />
på spången.<br />
En ”liten” politiskt ointressant<br />
nation visade sig ha ett<br />
okänt industriellt nykunnande,<br />
och knäckte en av de etablerade<br />
stormakterna.<br />
Västvärlden förvånades, en<br />
tid, men glömde sedan bort<br />
hela saken, tills strax efter kl. 8<br />
på morgonen den 7 december<br />
1941.<br />
Även inom de militära etablissemangen<br />
är det lätt att<br />
glömma.<br />
Rättsligt efterspel<br />
På 1890-talet ville den ryske<br />
tsaren ha ett internationellt avtal<br />
som begränsade rustningarna,<br />
eftersom de höll på att<br />
knäcka Rysslands ekonomi. På<br />
hans initiativ kom på hans födelsedag<br />
18 maj 1899 en internationell<br />
konferens i Haag.<br />
Den konferensen lyckades inte<br />
stoppa rustningarna, men den<br />
lade grunden till den internationella<br />
permanenta skiljedomstolen.<br />
Och vad jag minns utgick<br />
från den domstolen internationellaundersökningskommissioner.<br />
En av dem granskade<br />
det ryska granatregnet över de<br />
engelska fi skebåtarna på Doggers<br />
bank. Kommissionen kom<br />
fram till att allt var ett missförstånd:<br />
de ryska offi cerarna<br />
trodde verkligen att de engelska<br />
fi skebåtarna var japanska<br />
torpedfartyg.<br />
När utslaget kom låg de ryska<br />
offi cerarna för länge sedan<br />
på Koreasundets botten. Annars<br />
borde de ha protesterat.<br />
Men de engelska fi skarnas<br />
anhöriga fi ck ett generöst skadestånd.<br />
Jämfört med vad som hände<br />
under senare delar av nittonhundratalet<br />
ter sig detta som<br />
ett utslag av ordning och rättvisa.<br />
Rozjdestvenskij, som räddades,<br />
ställdes efter kriget inför<br />
krigsrätt i S:t Petersburg. Han<br />
frikändes.<br />
Vad kan vi lära av denna<br />
på en gång bisarra och tragiska<br />
händelse för 100 år sedan?<br />
Bland annat att historien<br />
just tar bisarra och oförutsedda<br />
vändningar. Det låter trivialt.<br />
Men inte självklart för alla<br />
tvärsäkra framtidsplanerare.<br />
Nils-Eric Sandberg är journalist<br />
och författare
Einar Lyth:<br />
Ledarskap i kris?<br />
Några reflektioner efter några skandaler<br />
Håller alla måttet?<br />
Ett bakåtperspektiv är alltid<br />
nyttigt när man hamnat i återvändsgränd.<br />
Hur kunde det bli<br />
så här? När och var gick det<br />
snett? Men det är förstås en<br />
överdrift att påstå att arméns<br />
ledarskap hamnat i en återvändsgränd<br />
bara för att mediarapporter<br />
duggar tätt om ett<br />
antal offi cerares övergrepp mot<br />
underordnade och andra i och<br />
utom tjänsten. Bara för att det<br />
rapporteras om mobbning. Bara<br />
för att man trakasserar kvinnor<br />
i uniform. Bara för att somliga<br />
trupputbildare spelar allan på<br />
ett sätt som faktiskt inte ens var<br />
acceptabelt på 1800-talet.<br />
Visst förekommer väl sånt<br />
där i alla arméer i alla tider?<br />
Sånt där sopades väl förr under<br />
mattan? Eller gjordes saken upp<br />
diskret ”inom familjen”? Eller<br />
var det kanske rentav bättre an-<br />
da förr? Nåja, kanske inte bättre<br />
men annorlunda?<br />
En pensionerad infanteriregementschef<br />
som jag, Karlbergskurs<br />
1957, kan förvisso<br />
ägna sig åt mer konstruktiv<br />
verksamhet än att delta i svensk<br />
försvarsdebatt eller ge råd åt<br />
sentida efterträdare. Men en eller<br />
annan stillsam kommentar<br />
kan kanske vara någon till nytta.<br />
Från passiv lydnad till aktiv<br />
självverksamhet<br />
En modern armé kan inte fungera<br />
om den består av individer<br />
som bara lyder de order som<br />
ges och i övrigt förhåller sig<br />
passiva. Det gäller både i krig<br />
och fred. Därför krävs en gemensam<br />
grundsyn för hur strid<br />
skall föras, maktspråk skall utövas<br />
och utbildning ske. Grund-<br />
Foto: försvarets Bildbyrå/Sven-Åke Haglund<br />
syn och samträning, men inte<br />
detaljstyrning. Så ges utrymme<br />
för de individuella initiativ<br />
utan vilka armén förlamas. Så<br />
skapas förbandsanda och stridsduglighet.<br />
Ända in på 1900-talet slogs<br />
soldaterna i tätt slutna led med<br />
offi ceren främst. Underoffi ceren<br />
bakom det bakersta ledet<br />
såg till att offi cerens kommandon<br />
följdes och att ingen deserterade.<br />
I stridsögonblicket<br />
krävdes endast lydnad och<br />
sammanhållning. Då förväntades<br />
ingen annan självverksamhet<br />
än den som utövades i<br />
handgemänget. Men eldkraften<br />
tvingade snart ner de täta<br />
grupperingarna i skyttegravar .<br />
Och det räckte snart inte heller<br />
med det. Utspridning måste<br />
dessutom till. Ordergivning<br />
och kontroll måste delvis ersät-<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
23
vårt försvar 2 ’05<br />
24<br />
tas av en på god förbandsanda<br />
grundad självverksamhet. Soldater<br />
och befäl måste kunna lita<br />
på varandra.<br />
Sådan förbandsanda förutsätter<br />
ömsesidig aktning mellan<br />
över- och underordnade likaväl<br />
som mellan sidoordnade.<br />
Alla är medagerande i ett lag i<br />
vilket alla är oumbärliga. Allas<br />
kapacitet måste tas i anspråk,<br />
såväl den fysiska som den psykiska,<br />
men särskilt den kreativitet<br />
som möjliggör improvisationer<br />
i smått och stort. En<br />
konstruktiv människosyn utgår<br />
ifrån att alla har starka och svaga<br />
sidor. De starka sidorna skall<br />
få komma till sin rätt, de svaga<br />
skall pareras. Fysisk och psykisk<br />
hårdhet krävs också men den<br />
bygger man inte upp genom<br />
att först bryta ner. ”Tänk inte<br />
så förbannat! Befälet tänker<br />
åt er!” är en svårutrotad fl oskel<br />
som en och annan omogen<br />
trupputbildare brukar använda<br />
för att bygga upp sitt ego – och<br />
kvadda andras.<br />
Förlöjligade ideal<br />
Det måste medges att brist på<br />
aktning för de värden som skapar<br />
god förbandsanda inte var<br />
ovanlig på 1950-talet. Den tog<br />
sig vanligen formen av råskäll<br />
eller kylig distans. Det var illa<br />
nog. Det är mitt intryck att<br />
sådana olater i huvudsak försvann<br />
på 1970-talet. Men på<br />
1970-talet försvann dessvärre<br />
också lämplighetsbetygen som<br />
gjort det möjligt att skilja karaktärssvaga<br />
kadetter från offi -<br />
cersutbildningen. Då slopades<br />
även den militära och sociala<br />
uppfostran som intensivt hävdade<br />
traditionella offi cersideal:<br />
laglydighet, ärlighet, föredöme,<br />
stil och puts, spänst, personlig<br />
färdighet, omtanke om underlydande,<br />
lojalitet uppåt, åt sidorna<br />
och neråt etc. De idealen<br />
hade förstås gällt dygnet runt:<br />
i tjänst, på fritid, i socialt umgänge,<br />
i familjen. Sådana ideal<br />
kan lätt förlöjligas som otidsenliga.<br />
Så skedde även. Aftonpressen<br />
gottade sig. Försvarsministern<br />
anslog nya tongångar.<br />
Generalerna slog till reträtt.<br />
Det blev nu nya offi cersideal:<br />
var och en skulle utveckla sina<br />
starka sidor och visa egen<br />
profi l. Profi len borde framför<br />
allt vara fältmässig. Försvarsministern<br />
fastslog att det militära<br />
inte längre skulle få vara någon<br />
stilskola. ”Fältslusken” blev<br />
tongivande.<br />
Har kårandan försvunnit?<br />
Så kom åttiotalet med nya<br />
tuffhetsideal. Kustjägare, fallskärmsjägare,<br />
norrlandsjägare<br />
ville många grabbar bli. Pojkar<br />
från hem utan pappor eller<br />
med s.k. plastpappor sökte<br />
manliga miljöer och förebilder.<br />
Blev det rätt förebilder vi<br />
erbjöd dem? Skall en karlakarl<br />
inte också vara självkritisk?<br />
Gjordes det tillräckligt klart att<br />
de som staten anförtror vapenmakt<br />
också har ett särskilt ansvar<br />
för rätt att hantera detta<br />
förtroende? Medborgerligt<br />
förtroende för offi cerskåren<br />
handlar ju inte bara om offi -<br />
cerarnas demokratiska sinnelag<br />
och laglydnad utan också om<br />
den mognad och det vardagliga<br />
omdöme som offi cerare i<br />
gemen visar sig besitta. Är inte<br />
förtroende en särskilt viktig<br />
förutsättning vid internationella<br />
insatser med många inblandade<br />
parter och intensiv medial<br />
bevakning?<br />
Nog får jag det bestämda<br />
intrycket att ett och annat väsentligt<br />
försvunnit på vägen<br />
från då till nu. Nonchalerats.<br />
Förbisetts. Slarvats bort. Hur<br />
är det egentligen: De som vill<br />
bli offi cerare för att stärka sitt<br />
manliga ego – sådana har alltid<br />
funnits – fi nns det inte längre<br />
någon som hejdar dem i deras<br />
framfart? De som har extrema<br />
åsikter eller uppenbara<br />
karaktärsbrister – kan de inte<br />
skiljas från utbildningen? Finns<br />
det inte längre någon kåranda<br />
med positiv kamratuppfostran?<br />
Finns ingen allmän känsla<br />
av ett gemensamt ansvar mot<br />
uppdragsgivarna?<br />
Einar Lyth är överste av 1. gr och<br />
har bl.a. varit chef för Livregementets<br />
Grenadjärer<br />
Allt färre får och kan göra<br />
värnplikt. De som väljs ut förväntas<br />
i gengäld hantera tekniskt<br />
avancerad utrustning<br />
och i största mån lämpa sig<br />
för krävande internationella<br />
uppgifter. Ett mer än sekelgammalt<br />
system står därmed<br />
under debatt som aldrig<br />
förr. Samtidigt som ÖB måste<br />
skära i den militära strukturen<br />
brottas han sålunda med<br />
hur personalförsörjningen<br />
skall ordnas. Här önskar han<br />
Kungl. Krigsvetenskapsakademiens<br />
stöd. Även aff, bildat<br />
1890 just för att stödja allmän<br />
värnplikt (införd 1901),<br />
erbjuder ett forum för att diskutera<br />
båda problemen.
Olof Santesson:<br />
Värnplikten har<br />
kvar många<br />
trogna vänner<br />
Personalförsörjningen i aff aff-debatt -debatt<br />
Drygt femton år efter Berlinmurens<br />
fall, och med det kalla<br />
kriget som ett beredskapsminne,<br />
har fl ertalet europeiska länder<br />
skurit ned sina försvarsbudgetar<br />
och övergått från folkförsvar<br />
till yrkesförsvar. Har det<br />
börjat bli dags för Sverige att<br />
följa efter?<br />
Så till exempel skriver en<br />
socialdemokratisk försvarsminister<br />
förordet till en skrift i<br />
försvarsdepartementets debattserie,<br />
i vilken argumenteras för<br />
att värnplikt och totalförsvarsplikt<br />
reserveras enkom för ”behov<br />
relaterade till krig”. Systemet<br />
skulle aktiveras endast vid<br />
Svenska värnpliktiga deltar i den<br />
norska övningen Battle Griffi n <strong>2005</strong>.<br />
Men duger värnpliktssystemet för<br />
rekrytering till skarpa internationella<br />
insatser?<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Anders Sjödén<br />
en förändrad säkerhetspolitisk<br />
bedömning. 1<br />
Men när aff tisdagen den<br />
15 mars <strong>2005</strong> på Armémuseum<br />
i Stockholm anordnade<br />
en debattafton under rubriken<br />
”Skall vi ha kvar den allmänna<br />
värnplikten?”, fi ck närvarande<br />
politiker i varje fall inget utbrett<br />
stöd för ett slopande.<br />
I den mån auditoriet<br />
på knappt trettiotal personer<br />
var representativt<br />
för en försvarsengagerad<br />
del av svenska folket<br />
så har värnplikten<br />
många trogna vänner<br />
kvar. Man kunde nästan<br />
förledas att tro att det<br />
var en verkligt allmän<br />
värnplikt som fortfarande<br />
stod på tapeten.<br />
Att så inte alls är fallet<br />
visas av den nästan häpnadsväckandediskrepansen<br />
mellan mängden<br />
adertonåriga pojkar i<br />
det tidiga 2000-talets åldersklasser<br />
som kallas till<br />
mönstring och det antal<br />
som verkligen tas ut till<br />
tjänstgöring. Det rör sig<br />
om max 10.000 det närmaste<br />
åren ned till 3.000<br />
enstaka år, rekryterade<br />
bland 56.000 pojkar, en<br />
siffra som om några år<br />
kan stiga till 60.000, för<br />
att sedan sjunka något.<br />
Här kan man verkligen<br />
tala om selektiv värnplikt,<br />
med bättre möj-<br />
referat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
25
eferat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
26<br />
ligheter till ett lyckat urval av<br />
soldater än någonsin tidigare.<br />
Ofta slarv med begreppen<br />
Den ansvarige tjänstemannen,<br />
Pliktverkets generaldirektör<br />
Björn Körlof, inledde också<br />
debatten med att vara nöjd<br />
med systemet. Han gav en bild<br />
av måluppfyllnad: de bäst lämpade<br />
tas ut till rätt befattning.<br />
Han jämförde med USA och<br />
beskrev sina intryck av svårigheterna<br />
att rekrytera yrkessoldater<br />
med önskvärd kvalitet.<br />
Först rättade Körlof till begreppen,<br />
som vi ofta rör oss litet<br />
slarvigt med. Mönstringen<br />
gäller alla män, där gäller<br />
obrutet totalförsvarsplikt enligt<br />
förra årets försvarsbeslut (FB<br />
04). Det är alltjämt straffbart<br />
att utebli. Intresse för internationell<br />
tjänstgöring får inte bli<br />
utslagsgivande, eftersom plikt<br />
inte gäller där. I Pliktverkets<br />
värld uttas man således till befattning<br />
”för att försvara Sverige”.<br />
Kvinnor som visar intresse<br />
genomgår antagningsprövning.<br />
För närvarande antas 1.200 till<br />
utbildning, siffran väntas stiga<br />
något. Till inskrivningen infi nner<br />
sig 4-5.000.<br />
Nästa talare, Isabelle Sannestedt,<br />
socialdemokratisk ungdomspolitiker<br />
från SSU: s förbundsstyrelse,<br />
försvarade varmt<br />
värnplikten som ett led i den<br />
demokratiska kontrollen av försvaret.<br />
Hon såg gärna mönstringsplikt<br />
även för fl ickor.<br />
Förlegat system?<br />
Sedan kom kritikerna. Folkpartiets<br />
Allan Widman hävdade<br />
att tvång måste undvikas. Mer<br />
kvalificerad utrustning och<br />
minskat behov av antalet soldater<br />
har gjort tiden mogen att<br />
avskaffa pliktsystemet i fredstid.<br />
Det går inte längre att tala<br />
om värdet av att lära hur man<br />
tvättar sig och bäddar sängar,<br />
med värnplikten som ”ett viktigt<br />
led i uppfostran”.<br />
Ungmoderaten Robert<br />
Tenselius från MUF-styrelsen<br />
ansåg att det krävdes ett helt<br />
annat försvar än dagens för att<br />
man skulle kunna ta ansvar för<br />
vad som händer i vår omvärld.<br />
Det nuvarande systemet fann<br />
han helt förlegat. Han hävdade<br />
att Storbritannien lyckas utmärkt<br />
med rekryteringen till<br />
ett frivilligt yrkesförsvar.<br />
I panelens meningsutbyte<br />
höll Körlof inte med Widman<br />
om att det var en internationell<br />
trend att det behövdes allt färre<br />
soldater. Pliktsystemet kom<br />
till på grund av en ständig brist<br />
på reserver. Han erinrade om<br />
USA:s problem i Irak.<br />
Det är inte är sant att yrkessoldater<br />
har högre kvalitet, sade<br />
Körlof vidare. Storbritannien<br />
har samma problem som USA,<br />
försäkrade han. ”Ni får gräddan”,<br />
hade en britt avundsjukt<br />
sagt till honom. Både Frankrike<br />
och Belgien ångrar sig, sade<br />
han. Värnpliktssystemet är billigare<br />
och kostnadseffektivare<br />
och ger bättre soldater. 85-90<br />
procent av dem som vi tar ut<br />
i Sverige har god motivation.<br />
Även de andra 10-15 procenten<br />
blir ofta motiverade som<br />
rätt uttagna under tjänstgöringen.<br />
Han fann det klokt av<br />
unga människor att inte i förväg<br />
binda sig för fredsinsatser.<br />
Widman reagerade mot att<br />
80-85 procent av de utbildade<br />
värnpliktiga inte kom till<br />
användning för internationell<br />
tjänst och krävde den större<br />
träffsäkerhet, något som också<br />
Körlof sade att han siktade på.<br />
Stolt över svenska soldater<br />
Först ut när auditoriet släpptes<br />
in i debatten var generalmajor<br />
Claës Skoglund, som med<br />
hänsyn till den demografi ska<br />
utvecklingen – allt fl er gamla<br />
– ville utsträcka plikten till alla.<br />
För dem som inte gjorde militärtjänst<br />
skulle vårdplikt gälla;<br />
de skulle bli medhjälpare till<br />
undersköterskor och vårdbiträden.<br />
Ingen i panelen ville dock<br />
tydligt instämma. Vad det gäller<br />
kvinnlig värnplikt påminde<br />
Körlof om att försvarsministern<br />
hade sagt att den inte var<br />
aktuell nu.<br />
En åhörare ansåg att visst<br />
krävs det tvång precis som gäller<br />
i grundskolan. Med erfa-<br />
renheter från fredsmissioner sade<br />
sig en annan vara stolt över<br />
insatser av svenska soldater på<br />
värnpliktens grund. En hemvärnsman<br />
tyckte att vi gömde<br />
oss under USA:s paraply och<br />
ville påminna om ett kvarvarande<br />
ryskt hot.<br />
I en slutomgång ansåg Tenselius<br />
att vi får ett bra försvar<br />
på frivillig basis. Vi kommer att<br />
kunna locka till oss dem som<br />
behövs. För framtiden är vi beroende<br />
av USA, vi kan inte<br />
klara oss på egen hand. Widman<br />
sade att det ligger i värnpliktens<br />
natur att fokus läggs<br />
på numerär i stället för materiel.<br />
Han ville inte ha en yrkesarmé<br />
utan ett ”reservistsystem”.<br />
Och kostnaderna? I Belgien<br />
och Nederländerna hade<br />
kostnaden för övergången till<br />
frivilliga först stigit för att nu<br />
åter sjunka. Isabelle Sannestedt<br />
fann Sverige vara ”ett fantastiskt<br />
land med en av världens<br />
absolut bästa soldatkårer”.<br />
Oroväckande hälsoläge<br />
Det blev för en gångs skull en<br />
försvarsdebatt där ingen kom<br />
in på dagens tillstånd i Försvarsmakten<br />
och utsikten till<br />
nya bekymmersamma kostnadskriser.<br />
Men i sin slutreplik<br />
påminde Körlof om en annan<br />
allvarlig verklighet.<br />
Av 57.000 ungdomar var<br />
det senast endast litet mer än<br />
23.000 som kunde komma<br />
ifråga för militärtjänst. Av det<br />
skälet kunde behovet av kvinnor<br />
i försvaret öka. Vad man<br />
ställs inför är ett problempanorama<br />
med diabetes, problem<br />
med hörsel och rörelseapparat,<br />
dåliga ryggar, övervikt, droger<br />
m.m. Läget ifråga om fysisk<br />
och psykisk hälsa ger en oroväckande<br />
bakgrund till debatten,<br />
vare sig man strider för<br />
plikt eller frivillighet.<br />
Olof Santesson har varit Dagens<br />
Nyheters utrikesredaktör<br />
1 Anders M Johansson och Bosse Olson:<br />
Dags för människan i samhällets<br />
krisplanering, nr 15 i Försvarsberedningens<br />
skriftserie.
Erik Cornell:<br />
Till den<br />
civiliserade<br />
militärstatens<br />
efterhistoria<br />
Sveriges folkligt förankrade försvar har varit<br />
en vital del i uppbyggandet av nationen – från<br />
Vasatid till dagens Sverige – och väckt respekt<br />
i omvärlden. Kommer den att bestå?<br />
När Sverige på 1600-talet trädde<br />
ut i storpolitikens ljus och<br />
spelade en utslagsgivande roll<br />
i kontinentens kraftmätningar<br />
krävdes givetvis en stark, välövad<br />
och välorganiserad krigsmakt<br />
av det samhälle som utgjorde<br />
basen för denna maktdemonstration.<br />
Gustaf II Adolf<br />
och Axel Oxenstierna har utpekats<br />
som arkitekterna bakom<br />
verket. För några år sedan visade<br />
emellertid Gunnar Artéus<br />
i ”Till militärstatens förhistoria”<br />
den roll som Gustav Vasas<br />
söner spelat för det utslagsgivande<br />
grundläggnings- och<br />
förberedelsearbetet för denna<br />
kraftutveckling, som givetvis<br />
inte hade kunnat göras av<br />
en enda generation. Det gällde<br />
inte bara att kunna mobilisera<br />
krigsfolk. Det måste också<br />
fi nnas en fungerande civil organisation<br />
för skatteindrivning,<br />
utskrivning och mobilisering,<br />
vapentillverkning, mathållning,<br />
transporter, planläggning och<br />
allt annat som tänkas kan för<br />
att sätta upp och vidmakthålla<br />
ett stort antal både förband och<br />
skepp samt för att utbilda och<br />
öva dem.<br />
Från en tidigare omställningsperiod, indelningsverkets slutskede.<br />
(Efter Gustaf Cederström 1887).<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
27
vårt försvar 2 ’05<br />
28<br />
Från bondeuppbåd till förvaltning i<br />
toppklass<br />
Som bakgrundskontrast får<br />
man föreställa sig de bondeuppbåd<br />
som företrädde folklandens<br />
intressen och spelat<br />
huvudrollen under Kalmarunionens<br />
inbördesstrider under<br />
ledning av Engelbrekt, Karl<br />
Knutsson Bonde och Sturarna<br />
samt även Gustav Vasas självständighetskrig.<br />
Det fanns också<br />
en ledande frälseklass som<br />
utövade ett infl ytande på rikets<br />
affärer. De var vapenkunniga<br />
men i väsentlig utsträckning<br />
framför allt ”lantjunkare”<br />
som var ekonomiskt beroende<br />
av sina frälsegårdar. De<br />
utgjorde en blygsam motsvarighet<br />
till kontinentens vapenövade<br />
feodala riddarklass och<br />
yrkesarméer. Och framför allt<br />
var de fåtaliga. Artéus beräknar<br />
att den svensk-fi nska adeln<br />
under 1500-talets andra hälft<br />
endast räknade c:a 550 vuxna<br />
män. Det förslog inte på långa<br />
vägar till att bemanna varken<br />
den civilförvaltning som byggdes<br />
upp eller som rekryteringsbas<br />
för det krigsbefäl som behövdes<br />
för att leda de ryttarfanor<br />
(om 300 ryttare) och fotfolksfänikor<br />
(om 525 knektar)<br />
som mönstrades och insattes i<br />
strid vid Smålandsgränsen till<br />
Danmark och skeppades över<br />
till andra sidan Östersjön för<br />
att kämpa mot ryssar och polacker.<br />
Det beräknas därför att<br />
det också fanns c:a 300 fogdar<br />
och c:a 500 vardera av ofrälse<br />
militärer och civila ämbetsmän.<br />
Därtill kom c:a 2.000 präster<br />
som förvisso kom att spela en<br />
stor roll i lokalförvaltningen<br />
och för folkbildningen.<br />
Frälsemännen var självskrivna<br />
till högre befattningar<br />
samt räckte i övrigt knappt<br />
till för att besätta ryttmästarbefattningar<br />
och skeppsbefäl.<br />
Fänikornas hövitsmän och allt<br />
övrigt yrkesbefäl rekryterades<br />
ur bondeleden och utvecklades<br />
till det tongivande samhällsskiktet<br />
i ett land som förde<br />
krig mer eller mindre oavbrutet<br />
fram till 1800-talets början.<br />
Det har getts namnet ”mili-<br />
tärstaten” vilket nog måste betecknas<br />
som klart orättvist när<br />
man tänker på det domstolsväsende<br />
som växte fram ur tingen<br />
samt på hela den civilförvaltning,<br />
båda i internationell<br />
toppklass, som samtidigt byggdes<br />
upp av denna stat. Sverige<br />
var, tillsammans med normandernas<br />
England, de enda europeiska<br />
stater som aldrig blev<br />
erövrade eller ockuperade och<br />
därför kunde utveckla sina institutioner<br />
utan inblandning. I<br />
själva verket var denna historia<br />
berättelsen om uppbyggandet<br />
av dagens Sverige.<br />
Kalla kriget – imponerande<br />
försvarssatsning<br />
Mot denna bakgrund är det<br />
tankeväckande att göra en jämförelse<br />
med 1900-talets andra<br />
hälft, med andra världskriget<br />
och den period som kallas<br />
Kalla kriget. De angrepp utifrån<br />
med åtföljande ockupation<br />
som drabbade fl ertalet europeiska<br />
länder och därför upplevdes<br />
som mycket starka, ibland<br />
överhängande och bestående<br />
hot långt in på 1990-talet, har<br />
redan börjat glömmas bort. I<br />
stället framstår efterkrigstiden<br />
som kännetecknad av uppbyggnaden<br />
av välfärdssamhället<br />
fast bevarandet, för att inte tala<br />
om återupprättandet av frihet<br />
och självständighet var väl så<br />
viktiga. Den kolossala utbyggnaden<br />
av civilsamhället är dagens<br />
självklara verklighet. Men<br />
perioden karakteriserades lika<br />
mycket av det starka försvaret,<br />
ja i så stor utsträckning att man<br />
i Sveriges fall skulle kunna tala<br />
om ’militärstatens efterhistoria’.<br />
På 1950-talet visade Sverige<br />
upp världens fjärde fl ygvapen<br />
i storlek och kunde mobilisera<br />
ett marint invasionsförsvar<br />
och en armé om tre dussin<br />
brigader och ett stort antal lokalförsvarsförband,<br />
allt för att<br />
avslå varje försök att erövra<br />
Sverige. Som en illustration<br />
kan man ta ’Svenska Försvarsväsendets<br />
Rulla 1988’ och bilda<br />
sig en uppfattning av militärens<br />
roll i samhället. Uttrycket<br />
”militärstat” visar sig igen li-<br />
ka vilseledande ty det är<br />
frågan om ett folkförsvar<br />
– 1988 lika väl som<br />
1588. Rullan är en tung<br />
volym på nära 1.000 sidor<br />
med bara namn, sida<br />
upp och sida ned, på<br />
vad som på 1500-talet<br />
kallades krigsbefäl. Det<br />
småstilta personregistret<br />
upptar 164 sidor med<br />
tre spalter om åttio rader<br />
vardera. Det blir åtminstone<br />
55.000 personer<br />
– att jämföra med<br />
de 550 som ovan redovisades<br />
för 1500-talet.<br />
Och då upptar Rulllan<br />
bara anställda (stam-<br />
och reservbefäl) – till<br />
siffran skall alltså läggas<br />
allt värnpliktigt befäl<br />
som sannolikt överskred<br />
antalet anställda. Vi alla<br />
som arbetat i civila yrken<br />
under perioden har<br />
ju också upplevt som<br />
självklart att det överallt<br />
fanns kolleger och<br />
bekanta som vid sidan<br />
av och samtidigt var infanterikompanichefer<br />
och artillerieldledare,<br />
signalplutonchefer och<br />
luftbevakare, sjömän, kustjägare<br />
och luftbevakare. Det är en<br />
epok och en insats som vore<br />
värt en bred redovisning.<br />
Respekt utomlands<br />
Vi skall inte glömma bort att<br />
det inte bara var det svenska<br />
välfärdssamhället och den<br />
industriella kapaciteten som<br />
byggde upp Sveriges internationella<br />
anseende, utan att landet<br />
också var en militär faktor<br />
att räkna med. Om man på en<br />
karta sätter en passares ena ben<br />
på Treriksröset och det andra<br />
på Smygehuk och sedan svänger<br />
den 180 grader så hamnar<br />
spetsen strax norr om Neapel<br />
– Sverige svarade alltså för mer<br />
än halva fronten mellan Väst<br />
och Öst och gjorde anspråk på<br />
att kunna stå emot ett invasionsförsök<br />
med egna krafter.<br />
Under årtiondens utlandstjänstgöring<br />
har jag haft särskild<br />
anledning att möta före-
Det svenska fl ygvapnet under det kalla kriget hörde<br />
till världens främsta. Här visas de sex svenskbyggda<br />
jetplanen, fr. vä: SK60, Draken, Lansen, Gripen,<br />
Viggen och Tunnan.<br />
trädare för u-länderna. De hade<br />
alla kämpat för sin frihet,<br />
många med vapen i hand och<br />
de hade utsatts för påtryckningar<br />
av stormakterna och var<br />
därför ofta märkta av att tänka i<br />
termer av makt och infl ytande.<br />
Om det var högst påtagligt att<br />
de uppskattade Sveriges positiva<br />
inställning till u-länderna,<br />
så var det också lika tydligt att<br />
de alldeles särskilt noterade att<br />
Sverige dessutom uppnått det<br />
de själva eftersträvade, nämligen<br />
att med egna krafter prestera<br />
ett militärt försvar som<br />
tilltvang sig erkännande också<br />
från stormakters sida.<br />
Vi har tillåtit basen att erodera<br />
Nu är världsläget ett annat och<br />
hoten har ändrat karaktär. Nu<br />
är inte längre invasionsförsvaret<br />
prioriterat utan deltagandet<br />
i internationella insatser för<br />
fred och säkerhet sätts i fokus.<br />
Vill vi behålla vårt internatio-<br />
nella anseende är det på detta<br />
område som vi numera måste<br />
bevisa vår förmåga till snabba<br />
och tillräckligt slagkraftiga insatser.<br />
Som förfl yttningen från<br />
Bosnien till Kosova visade, har<br />
det på förfärande kort tid blivit<br />
si och så med den saken, vilket<br />
beror på att man tillåtit basen att<br />
erodera. Det senaste försvarsbeslutet<br />
tyder också på att man<br />
är beredd att kasta tre kvarts sekel<br />
av investeringar i konkreta<br />
och jordnära mänskliga resurser<br />
i sjön och luften. Försummelser<br />
i teknik och materiel<br />
går i allmänhet förhållandevis<br />
fort att reparera med att anslå<br />
”resurser”, d.v.s. pengar. Vad<br />
som aldrig får försummas är att<br />
vidmakthålla en tillräcklig och<br />
välutbildad personalstyrka – i<br />
tjänstgöring lika väl som hemförlovad<br />
– som getts möjlighet<br />
att skapa ett självförtroende<br />
och därför är motiverad och<br />
besjälad av en anda och som<br />
gör den insatsberedd för aldrig<br />
så svåra uppdrag. Någon Rulla<br />
utges inte längre men Arméns<br />
personal har snart sagt sedan<br />
Reformationen funnits i sina<br />
bygdeförband, som är självklara<br />
och oersättliga institutioner<br />
när det gäller att vidmakthålla<br />
och vidarefordra denna anda<br />
och förmåga. I Hemvärn och<br />
FBU fi nns en beprövad och<br />
kostnadseffektiv resurs. Vad än<br />
framtiden bär i sitt sköte, vare<br />
sig det gäller att trygga samhället<br />
i fredstida kriser eller att rekrytera<br />
frivilliga till förband för<br />
internationella insatser eller att<br />
ta stöten om en upprustning<br />
skulle aktualiseras, så är förankringen<br />
i hembygden oundgänglig.<br />
Håller vi nu på att tappa<br />
denna förutsättning för det<br />
svenska folkets urgamla rätt att<br />
sig själv försvara?<br />
Eric Cornell har varit ambassadör i<br />
Västafrika, Nordkorea och Turkiet<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Peter Modigh<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
29
debatt<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
30<br />
Jan Linder:<br />
Vårt försvar<br />
år 2010<br />
Försvaret omställs. Till vad?<br />
Författaren ger en konkret vision.<br />
Landminröjningsfordonet Scanjack 3500 som inköpts av Försvarsmakten.<br />
Landminröjare ingår i Sveriges insatsstyrka år 2010, tror författaren.<br />
Konfl ikterna i världen är nu, ett<br />
decennium efter millennieskiftet,<br />
av ungefär samma omfattning<br />
och karaktär som <strong>2005</strong>.<br />
Motsättningarna mellan västländerna<br />
och arabvärlden är<br />
fortsatt allvarliga. Tjetjenienkriget<br />
har korrumperat den ryska<br />
krigsmakten och ännu inte<br />
kunnat läggas till handlingarna.<br />
Ryssland har fått ökande<br />
problem också med andra<br />
muslimska f.d. Sovjetrepubliker<br />
i söder. En allvarlig konfl ikt har<br />
dessutom seglat upp i öster, där<br />
miljoner kineser infi ltrerat glest<br />
befolkade områden som Ryssland<br />
erövrade från Kina under<br />
1800-talet och som kineserna<br />
därför hävdar är kinesiska. President<br />
Putin avstod 2008 från<br />
att driva igenom en lagändring<br />
för att kunna ställa upp för en<br />
tredje presidentperiod. Han hade<br />
då länge haft nära nog total<br />
makt i det problemfyllda landet<br />
och gavs därför också det fulla<br />
ansvaret för vad breda folklager<br />
uppfattar som misslyckanden.<br />
Trots sin ledarkris är Rysslands<br />
förhållande till EU, USA och<br />
NATO gott. Bekymren i söder<br />
och öster samt det fortsatta beroendet<br />
av oljeinkomster gör att<br />
varje tänkbart ledarskap i Ryssland<br />
är piskat att odla goda förbindelser<br />
med västvärlden. Någon<br />
rysk NATO-anslutning är<br />
dock inte aktuell. Inget västland<br />
vill genom paktens solidaritetsklausul<br />
riskera att bli inblandat i<br />
Rysslands gränskonfl ikter.<br />
Foto: Scanjack AB<br />
Sverige i NATO<br />
Svenska försvaret har nu 2010<br />
i stort sett genomfört omställningen<br />
från 1900-talets förrådsställda<br />
invasionsförsvar till<br />
ett modernt stridsberett insatsförsvar<br />
omfattande c:a 10.000<br />
män och kvinnor, av vilka ungefär<br />
hälften är kontraktsanställda<br />
volontärer under utbildning.<br />
Kostnaden för försvaret<br />
har kunnat reduceras från 40<br />
till 30 miljarder mellan 2007<br />
och 2009. Bl.a. har högkvarteret<br />
och materielverket lagts<br />
ner. Inköp av försvarsmateriel<br />
görs numera gemensamt för<br />
de nordiska länderna på global<br />
basis, utan nämnvärd hänsyn<br />
till svensk försvarsindustri.<br />
Nedläggningen av högkvarte-
et gav signal att Sverige aldrig<br />
på egen hand räknar med<br />
att föra militära avvärjningsstrider<br />
och innebar att många<br />
av krigsmaktens erfarna chefer<br />
har kommit näringsliv och civil<br />
administration till godo.<br />
Sveriges stridsberedda insatsstyrka<br />
på totalt c:a 2.000<br />
man är organiserad i ett tiotal<br />
kompanier, mekaniserade och<br />
självförsörjande för att kunna<br />
operera självständigt. Några är<br />
specialiserade, bl.a. landminröjare<br />
och ingenjörer. Marinens<br />
ubåts- och minröjningskompetens<br />
har behållits och fl ottan<br />
har samordnats med kustbevakningen.<br />
Antalet fl ygfl ottiljer<br />
är numera tre med vardera tjugo<br />
uppdaterade JAS-plan. Två<br />
nya tunga transportplan (Herkules<br />
efterträdare) har anskaffats<br />
för i första hand transport<br />
av mekaniserade kompanier.<br />
Från militärt håll har hävdats<br />
att om vi bara ställer upp<br />
med kompanier, får vi inom<br />
EU/NATO endast infl ytande<br />
på kompaninivå. Mot detta har<br />
anförts att Sverige under alla<br />
förhållanden är en lättvikta-<br />
Sjöräddningssamordning mellan<br />
kustbevakningen, marinen och<br />
sjöfartsverket. År 2010 har marinen och<br />
kustbevakningen permanent samordnats<br />
enligt författarens vision.<br />
re i EU-sammanhang, att våra<br />
kompanier är vältränade och<br />
fullt NATO-kompatibla och<br />
därför lätt kan bilda ”Battle<br />
Groups” tillsammans med enheter<br />
från andra länder samt att<br />
svenska offi cerares och soldaters<br />
personliga kompetens ger<br />
större tyngd i EU-sammanhang<br />
än styrkornas numerär.<br />
Eftersom vårt insatsförsvar<br />
är helt NATO-kompatibelt och<br />
solidariteten med paktländerna<br />
erkänts betraktats Sverige som<br />
ett NATO-land, trots att regeringen<br />
inte dristat ta beslut i<br />
frågan. Inom EU är dock fortfarande<br />
den gemensamma försvarspolitiken<br />
ett dunkelt begrepp.<br />
Är det en motvikt till<br />
USA:s militära övermakt? Eller<br />
ett alternativ till NATO? Ett<br />
samarbete mellan EU och NA-<br />
TO har dock börjat utkristalliseras:<br />
EU ansvarar för krishantering<br />
i Europa med omgivning,<br />
NATO opererar med en<br />
vidare radie. Flertalet europeiska<br />
länder har dock gjort sitt till<br />
för att begränsa USA:s maktposition<br />
genom att regeringarna<br />
har förbehållit sig rätten att<br />
endast på begäran av FN tillåta<br />
att egna insatsstyrkor sänds till<br />
avlägsna krishärdar.<br />
Omstöpt försvarsdepartement<br />
Ett radikalt grepp togs efter valet<br />
2006 genom beslutet att ge<br />
försvarsdepartementet ny benämning<br />
och form genom anpassning<br />
till krishantering. Förändringen<br />
motiverades av att<br />
Sverige inte längre hotades av<br />
någon militär invasion, samtidigt<br />
som det civila samhällets<br />
sårbarhet snarast ökat. Vi måste<br />
vara beredda att utan fördröjningar<br />
klara av alla typer<br />
av incidenter och katastrofer:<br />
terroristattacker, epidemier, radioaktivitet,<br />
översvämningar,<br />
el-/vattensabotage, oljeutsläpp,<br />
skogsbränder, stormfällningar<br />
etc. Det omedelbara ansvaret<br />
för hoten ligger på polis/räddningstjänst.<br />
Samspel mellan civila<br />
och militära befattningshavare<br />
sker numera inte bara på<br />
hemvärnsnivå utan även på regional<br />
och central nivå. ”Ådalensyndromet<br />
är övervunnet,<br />
tillhör 1900-talets historia.<br />
Bidragande till försvarsde-<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Anders Kollberg<br />
debatt<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
31
debatt<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
32<br />
partementets ”civilisering” var<br />
att internationell krishantering<br />
i allt högre grad har blivit av<br />
polisiär och civil karaktär. Kriser<br />
urartar inte längre i öppna<br />
krig mellan stater och om så<br />
sker krävs av små länder i första<br />
hand polisiär och civil ”efterbehandling”.<br />
Exempelvis hade de<br />
många tusen västliga soldaterna<br />
i Irak under krisåren 2004-07 i<br />
huvudsak polisiära uppgifter.<br />
Vårt nya krisdepartement<br />
ansvarar förutom för det militära<br />
insatsförsvaret också för<br />
Räddningsverket, Säpo och Sida<br />
samt har organiserad samverkan<br />
med UD (internationellt<br />
samarbete) och med näringsdepartementet(sårbarhetsanalys).<br />
För brottsbekämpande<br />
verksamhet svarar regionala<br />
polischefer under inrikesdepartementet,<br />
men regionerna<br />
kan via försvarsdepartementet<br />
tillföras insatsstyrkor vid större<br />
evenemang, fångfritagningar,<br />
översvämningar etc. I normalläge<br />
stöttar de polisiära insats-<br />
Genom de unika förutsättningar som funnits<br />
i Sverige i form av nära samarbeten mellan<br />
Försvarsmakten, FMV och C-ITS har vi skapat<br />
ett världsunikt träningserbjudande.<br />
styrkorna verksamheten i regionerna,<br />
men de dras regelbundet<br />
samman för utbildning och<br />
träning, delvis tillsammans med<br />
det militära insatsförsvaret.<br />
allmänna försvarsföreningen<br />
har genom det nya försvarsbegreppet<br />
fått ett vidgat verksamhetsområde<br />
och dess tidskrift<br />
innehåller numera även t ex<br />
artiklar om åtgärder mot smittsamma<br />
sjukdomar, IT-virus, oljeutsläpp<br />
och skogens skadeinsekter.<br />
Fyra månaders värntjänst<br />
Den segslitna frågan om värnplikten<br />
fi ck sin lösning 2008<br />
genom att varje form av pliktlag<br />
avvisades och ersattes av fyra<br />
månaders frivillig värntjänst,<br />
utformad som förmån snarare<br />
än skyldighet. Alla 18-åringar<br />
(även kvinnor) som så önskar<br />
erbjuds en av staten bekostad<br />
praktik under fyra månader<br />
med ett attraktivt program<br />
innefattande grundläggande<br />
försvarskunskap, vapenträ-<br />
Ledande på träning<br />
Er Vision – Vår Mission<br />
Detta är ett kundunikt koncept för att säkerställa<br />
att varje enskild individ ökar förmågan att lösa<br />
sin uppgift.<br />
A BOFORS DEFENCE COMPANY<br />
ning, samhällsinskolning, fysisk<br />
träning och orienteringar om<br />
frivilligrörelser av typ hemvärn,<br />
lottarörelse, Röda Korset,<br />
fredskårer etc. Efter de fyra månaderna<br />
får de som så önskar<br />
genomgå mönstring och erbjuds<br />
därefter, beroende på fallenhet<br />
och egna önskemål, två<br />
månaders avlönad praktiktjänst<br />
inom olika samhällsområden,<br />
militär träning (för insatsstyrkan),<br />
hemvärn, polis, tull, kustbevakning,<br />
fredskår, sjukvård,<br />
barnomsorg etc. Vissa europeiska<br />
länder som har svårt att rekrytera<br />
rätt typ av ungdomar<br />
till sina militära insatsstyrkor<br />
har visat intresse för den svenska<br />
rekryteringsmodellen som<br />
innebär att mönstring sker först<br />
efter fyra månaders grundläggande<br />
tjänst, d.v.s. då lämpliga<br />
rekryter vet vad det är fråga<br />
om men ännu är ”militärt<br />
hungriga”.<br />
Jan Linder är militärhistorisk<br />
författare<br />
Box 5676 SE-114 86 Stockholm, Sweden<br />
Tel +46 8 528 026 00 Fax +46 8 528 026 60<br />
Internet: www.c-its.com E-mail: info@c-its.com
Olof Santesson:<br />
Ominriktningen av<br />
försvaret: ”ganska<br />
katastrofalt<br />
resultat”<br />
Hård dom vid aff:s årsstämma<br />
Försvarsbeslutet 2004 blev kanske en vattendelare.<br />
Krissignalerna ekar. Raseringen av det som bedömts höra<br />
gårdagen till går ut över vad som kunde behövas framöver.<br />
Förband försvinner, kadetter står utan militär framtid. Allt<br />
fl er av dem som alltjämt engagerar sig undrar vad vi skall ha<br />
Försvarsmakten till och vad den kan klara av. För allmänna<br />
försvarsföreningen gäller att det med stadgans ord leva upp<br />
till målet att skapa insikt om behovet av ett starkt totalförsvar.<br />
Hur det i verkligheten står till<br />
detta belystes vid föreningens<br />
årsmöte den 21 april <strong>2005</strong> på<br />
Armémuseum i Stockholm.<br />
För kvällens säkerhetspolitiska<br />
orientering svarade aff:s förre<br />
ordförande, professor Bo Huldt<br />
vid institutionen för säkerhet<br />
och strategi vid Försvarshögskolan,<br />
och han var hård i sin<br />
dom över vad Sveriges ”ominriktning”<br />
till ett ” insatsförsvar”<br />
(så här utrycker sig militären)<br />
hittills har lett till, nämligen<br />
”ett ganska katastrofalt<br />
resultat”!<br />
Slutsatsen följde på resonemang<br />
som började i Förenta<br />
Nationerna och slutade i Sverige.<br />
Av vad som berördes under<br />
färden kan följande framhållas:<br />
Först då FN och försöken<br />
att reformera världsorganisationen.<br />
Att det skulle bli några<br />
större förändringar av säkerhetsrådet<br />
vara talaren skeptisk<br />
mot. Se bara på Kinas strävan<br />
att hålla japanerna på plats och<br />
vägra dem en plats i rådet. Och<br />
vem tror att britter och fransmän<br />
skulle ge upp sin vetorätt<br />
och låta sig representeras endast<br />
genom EU?<br />
I övrigt när det gäller FN:s<br />
förmåga kan man jämföra med<br />
läget i början av 1990-talet, då<br />
dåvarande generalsekreteraren<br />
Boutros Boutros-Ghali ville<br />
ge FN större kraft genom sin<br />
Agenda for Peace. Av den blev<br />
intet, och deltagandet i fredsoperationer<br />
föll brant från att ha<br />
omfattat 73.000 man efter en<br />
serie svårigheter (Somalia, Bosnien<br />
och Rwanda). Idag kan<br />
reformer inte bygga på gamla<br />
Marinkårssoldater under antiterroristoperation nära<br />
Iraks gräns till Syrien. Föredragshållaren uteslöt inte<br />
ett relativt godartat utfall i Mellersta Östern.<br />
Foto: USMC Eric C Ely<br />
referat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
33
eferat<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
34<br />
illusioner. FN-missionerna är<br />
åter uppe på hög nivå – 78.000<br />
soldater och 15.000 civila. Men<br />
framgången är inte säkrad.<br />
Totalt, med ett års rotering,<br />
står inräknat amerikanerna i<br />
Irak en miljon man under vapen<br />
i internationella insatser<br />
i ”en värld i fred”. Indien har<br />
här hundra bataljoner öronmärkta.<br />
Men de skall utrustas,<br />
någon skall betala för dem. Fallet<br />
Irak visar på utbildad trupp<br />
som en bristvara.<br />
Visst hopp om Mellersta Östern<br />
Så till det storpolitiska mönstret.<br />
Det ”unipolära” ögonblicket<br />
har passerat, trodde Huldt.<br />
Men han var tämligen mild<br />
i sitt omdöme över Bush-administrationens<br />
”stora vision”<br />
i Mellersta Östern. Visserligen<br />
tyckte han att samma krigstoner<br />
mot Usama bin Ladin som<br />
tidigare mot Sovjetunionen<br />
gjorde en komisk effekt. Men<br />
han ansåg att ryssar, kineser och<br />
fransmän i sitt motstånd i säkerhetsrådet<br />
mot USA:s Irakpolitik<br />
tillfälligt hade bekänt sig<br />
till lag och ordning bara för att<br />
försöka begränsa amerikanernas<br />
handlingsfrihet.<br />
Divisionsstaben under<br />
Ledningsstabsövning 01. I<br />
framtiden blir det omöjligt att ge<br />
offi cerare tillfälle att leda verkliga<br />
högre förband.<br />
Foto: Försvarets Bildbyrå/Sven-Åke Haglund<br />
Man kunde inte utesluta ett<br />
relativt godartat utfall i Mellersta<br />
Östern, även om det ständigt<br />
dyker upp nya problem.<br />
Irak skulle kunna säkras, i Iran<br />
kunde det bli en paketlösning,<br />
och om Washington kunde dra<br />
åt tumskruvarna på Israel vore<br />
det ”ingen liten grej”.<br />
Ingen brist på undergångsscenarier<br />
Med Kina sker något nytt. Vi är<br />
redan där. Landets enorma tillväxt<br />
kan dock bli en belastning<br />
genom kravet på en råvarutillförsel<br />
som kan vålla störningar<br />
i den globala varuhandeln. Och<br />
talaren påminde om den forskning<br />
som säger att länder som<br />
håller på att demokratiseras utan<br />
mogna politiska ledare ”kan<br />
bli livsfarliga”.<br />
När det gällde Ryssland bekymrades<br />
Bo Huldt över auktoritära<br />
drag och tyckte uppenbarligen<br />
inte att utvecklingen<br />
pekade åt rätt håll. Det<br />
var möjligt att Vladimir Putin<br />
hade gått för långt. Om man<br />
bara tar den stora militärreformen<br />
mot ett yrkesförsvar så har<br />
den förklarats genomförd. Men<br />
när det gäller innehållet har<br />
man inte hunnit någon vart.<br />
Den 76. luftlandsättningsdivisionen<br />
i Pskov – under det kalla<br />
kriget spänt bevakad i Sverige<br />
– har i alla fall utnämnts till<br />
”det första förbandet” i den nya<br />
ryska krigsmakten.<br />
Ryssland prioriterar kärnvapnen,<br />
tydligen med tonvikt<br />
på nya landbaserade system.<br />
Först på andra plats kommer<br />
armén, sedan fl ygvapnet och<br />
endast därefter marinen. Och<br />
när talaren betraktade landets<br />
militärstrategiska läge fann han<br />
ingen brist på undergångsscenarier,<br />
t.ex. ett sibiriskt krig.<br />
EU:s fl anker<br />
EU då? Där uppehöll sig Huldt<br />
utvecklingen i söder med en<br />
”ursinnig” befolkningsutveckling<br />
i länderna i söder om<br />
Medelhavet. Han redogjorde<br />
även för den nya europeiska säkerhetsstrategin(”Solanadoktrinen”)<br />
med dess hotbilder<br />
– terrorism, massförstörelsevapen,<br />
svaga stater och organiserad<br />
brottslighet – och dess<br />
ambition att säkra närområdet<br />
och verka inom en radie på<br />
600 mil, vilket idag framför allt<br />
betyder Afrika. Uppbyggnaden<br />
av en gemensam militär för-
måga kallades för ”ett jättekliv<br />
framåt”.<br />
Vad det gäller Östersjöområdet<br />
beklagade Huldt att<br />
drömmen om en trygghetsskapande<br />
transitohandel över<br />
de baltiska staterna inte hade<br />
blivit en realitet. Nu bygger<br />
Ryssland längst in i Finska<br />
viken nya hamnar med<br />
åtföljande miljöfaror. Och<br />
kvar står frågetecknen kring<br />
Kalingrad, detta ekologiska<br />
katastrofområde.<br />
Dystert om Sverige<br />
Slutligen Sverige. Skall vi<br />
komma med i NATO torde<br />
det vara frågan om ett annat<br />
NATO än dagens. Ännu<br />
större än hos oss är visserligen<br />
motståndet i Finland, men där<br />
tror människor att det ”ändå<br />
blir herrarna som bestämmer”.<br />
Var kommer vi då in i<br />
den militära EU-bilden? Att<br />
som generalmajor Michael<br />
Moore i försvarshögkvarteret<br />
kalla förändringarna inom<br />
Försvarsmakten för de största<br />
på femhundra år fann Huldt<br />
”något historielöst”.<br />
Klart är att medverkan i<br />
EU med en svenskledd stridsgrupp<br />
ger en betydlig symboleffekt.<br />
Men kostnaderna<br />
blir höga. Och vi kan inte<br />
trygga vårt eget territorium.<br />
Försvarsmakten har inte volymen<br />
att få fram tillräcklig<br />
trupp eller skapa avstamp för<br />
en framtida uppbyggnad, man<br />
kan inte ge stöd åt samhället,<br />
offi cerare ges inte tillfälle att<br />
leda högre förband och offi -<br />
cerskåren håller på att bli ”fasansfullt”<br />
ålderstigen. Det militära<br />
försvaret kan inte stödja<br />
nationen i en kris. Att resultatet<br />
har blivit ganska katastrofalt<br />
är ingen munter slutsats.<br />
Nej, men det var synd att inte<br />
fl er ur svårfl irtade Stockholmspubliken<br />
hade kommit<br />
till årsmötet för att lyssna på<br />
Bo Huldt. De hade kunnat<br />
tillägna sig en hel del.<br />
Olof Santesson har varit Dagens<br />
Nyheters utrikesredaktör<br />
Länskonferens<br />
och årsstämma<br />
<strong>2005</strong><br />
Torsdagen de 21 april genomfördes<br />
såväl en länskonferens<br />
som aff årsstämma i Stockholm.<br />
Vid länskonferensen<br />
deltog representanter för 8<br />
länsorganisationer och 6 styrelsemedlemmar.<br />
De frågor<br />
som främst diskuterades var<br />
medlemsrekrytering där alla<br />
var överens om att det krävs<br />
att vi får in unga människor<br />
och att vi även bör samarbeta<br />
med andra organisationer.<br />
Vidare hur vi skall göra med<br />
medlemmar som inte har en<br />
aktiv länsorganisation till sitt<br />
förfogande. Spridning av information<br />
om planerade arrangemang<br />
och referat efteråt<br />
diskuterades även. Inriktningen<br />
är att alla skall kunna fi nna<br />
denna information på hemsidan<br />
under fl iken ”arrangemang”.<br />
Vi skall även pröva<br />
att sända ut inbjudningar om<br />
arrangemang till medlemmar<br />
tillhörande närliggande länsorganisation/er<br />
Årsstämman genomfördes<br />
i Armémuseets hörsal i närvaro<br />
av ett knappt 30-tal medlemmar.<br />
Av förvaltningsberättelsen<br />
fram gick att resultatet för<br />
2004 blev +119 kkr. att jämföra<br />
med 2003 som gav ett<br />
+ på 903 kkr. aff:s tillgångar<br />
uppgick vid årsskiftet till<br />
drygt 6,5 miljoner kr.<br />
Vid val till styrelse omvaldes<br />
ordförande, Marianne af<br />
Malmborg, och vice ordförande,<br />
Lars Olsson, på ett år<br />
liksom följande styrelsemedlemmar:<br />
Ivar Ahlberg, Gunnar Dyhre,<br />
Erik A Egervärn, Johan Friberg,<br />
Anders Haskel, Erik Lidén,<br />
Göran Lindmark, Karlis<br />
Neretnieks, Hugo Nordenfelt,<br />
Olof Santesson, Christina<br />
Weglert och Kim Åkerman.<br />
Nya i styrelsen blev Claes-Göran<br />
Fant och Marcus Mohlin.<br />
Till revisorer omvaldes auktoriserade<br />
revisorn Margareta<br />
Kleberg och nyvaldes Carl-<br />
Gustaf Hammarskjöld. Till revisorssuppleanter<br />
omvalde<br />
auktoriserade revisorn Ewa<br />
Ericsson och Christina Hörnfelt.<br />
Ny i valberedningen blev Nini<br />
Engstrand som tillsammans<br />
med Henning Jansson (sammankallande)<br />
och Bo Huldt<br />
skall verka fram till nästa årsstämma.<br />
Medlemsavgiften för år 2006<br />
fastställdes till oförändrat 200<br />
kr.<br />
Kansliet med stöd av länsorganisationerna<br />
har utarbetat<br />
en Verksamhetsplan för <strong>2005</strong><br />
vilken presenterades vid årsstämman.<br />
Efter stämma gav professor Bo<br />
Huldt medlemmarna en säkerhetspolitisk<br />
orientering. Se<br />
vidare referatet av Olof Santesson.<br />
föreningsnytt<br />
vårt försvar 2 ’05<br />
35
Posttidning B<br />
Vårt Försvar<br />
Teatergatan 3<br />
111 48 Stockholm<br />
Att upptäcka det oförutsägbara.<br />
www.saab.se<br />
Att möta den nya tidens allt mer diffusa hotbilder är ingen lätt uppgift. För hur förbereder<br />
man sig inför det oförutsägbara? Det finns naturligtvis inget enkelt svar.<br />
En sak är i alla fall säker – med produkter och system från Saab får du en aktuell<br />
lägesbild över både luft, land och hav. Du har det beslutsstöd du behöver för att ligga<br />
steget före. Du kan upptäcka det som vore omöjligt att förutse.<br />
Saab har under lång tid utvecklat och tillverkat produkter och system som möter<br />
det svenska försvarets skiftande behov. Ett samarbete som har gjort både Saab och det<br />
svenska försvaret ledande inom många områden.Vi är också en aktör att räkna med på<br />
den internationella marknaden, med en exportandel som utgör 60 procent av våra affärer.<br />
Saab driver utvecklingen mot det nya, svenska nätverksbaserade försvaret. Ett försvar<br />
där säkerheten kan ökas i takt med att omvärlden förändras. Så att vi kan ligga steget före,<br />
och upptäcka det oförutsägbara.<br />
SAAB ÄR ETT AV VÄRLDENS LEDANDE HÖGTEKNOLOGISKA FÖRETAG MED HUVUDSAKLIG VERKSAMHET INOM FÖRSVAR, FLYG OCH RYMD.<br />
INOM SAAB FINNS EN RAD SPETSKOMPETENSER OCH FÖRMÅGA TILL SYSTEMINTEGRATION.<br />
INDUSTRI