IFK Lidingö Slalom - Lidingö stad
IFK Lidingö Slalom - Lidingö stad
IFK Lidingö Slalom - Lidingö stad
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong><br />
Faktablad av <strong>Lidingö</strong> <strong>stad</strong>sarkiv<br />
Carl Grant 2007. Fotograf: Ronnie Westlund.
Den svenska idrottsrörelsen<br />
Den äldsta kända idrottsliga sammanslutningen i Sverige är Uppsala<br />
simsällskap, som bildades 1796. Det är dock först hundra år senare, mot<br />
slutet av 1800-talet, som det idrottsliga organisationsarbetet tar verklig<br />
fart och ett antal föreningar bildas. Löjtnant Viktor Balck brukar räknas<br />
som den moderna tävlingsidrottens fader och det är han som vid den här<br />
tiden ser till att gymnastik och allmän idrott (friidrott) får allt fler<br />
utövare. Men även andra idrotter börjar bilda föreningar, däribland<br />
fotboll, velociped, lawntennis och sparkstötting.<br />
År 1891 bildas Svenska Gymnastikförbundet i Stockholm, som en<br />
sammanslutning mellan enskilda föreningar. Förutom att främja svensk<br />
gymnastik kom förbundet även att få betydelse för idrottens utveckling i<br />
stort. Ett par år senare, 1895, bildas Svenska Idrottsförbundet i<br />
Göteborg med syfte att organisera den allmänna idrotten. Samma år<br />
bildas även Idrottsföreningen Kamraterna (<strong>IFK</strong>), som trots benämningen<br />
”förening” kom att verka som ett förbund. <strong>IFK</strong> hade centralstyrelse i<br />
Stockholm och ett antal ”kretsar” på olika platser i landet samt i<br />
Finland.<br />
År 1897 grundar Viktor Balck Sveriges Allmänna Idrottsförbund, som<br />
från år 1900 går under namnet Sveriges Centralförening för idrottens<br />
främjande. Föreningen var Sveriges första centrala heltäckande<br />
idrottsorganisation, vars syfte inte var att förena landets olika föreningar<br />
utan istället baserades på det individuella medlemskapet. Föreningens<br />
huvuduppgift var att allmänt propagera för och understödja idrott i olika<br />
former. Föreningen stod bland annat bakom byggandet av Stockholms<br />
Stadion inför de olympiska spelen 1912.<br />
Trots utvecklingen av såväl idrottsföreningar som förbund befann sig<br />
idrottsrörelsen fortfarande vid början av 1900-talet i ett uppbyggnadsskede<br />
utan nämnvärd expansionskraft. Antalet föreningar och utövare<br />
var få och i huvudsak koncentrerade till landets större städer. Idrotten<br />
var en socialt exklusiv verksamhet. Åldersgruppen 15-24 år dominerade<br />
bland de aktiva och andelen kvinnor var liten.
Kännetecknande för idrottslivet omkring 1900 var avsaknaden av en<br />
effektiv organisatorisk riksledning. Ingen av de befintliga sammanslutningarna<br />
hade styrka nog att samla landets föreningar under ett och<br />
samma tak. Mot bakgrund av detta kan Svenska gymnastik- och<br />
idrottsföreningarnas riksförbund (numera Riksidrottsförbundet), som<br />
bildades av Viktor Balck 1903, ses som ett trendbrott.<br />
Från sekelskiftet 1900 fram till första världskriget genomgick<br />
idrottsrörelsen en expansion, vilket bland annat kan bero på den<br />
fortgående industrialiseringen och urbaniseringen, nationalistiska<br />
strömningar och det statliga stödet. I samband med de Olympiska spelen<br />
i Aten 1906 börjar svensk press på allvar rapportera om svenska<br />
idrottsprestationer och på hemmaplan bevi<strong>stad</strong>es idrottsevenemang av<br />
en stor publik. Idrotten var främst utomhusorienterad och de grenar som<br />
rönte störst popularitet var friidrott, fotboll och skidåkning.<br />
Idrotten hade således börjat utvecklas till en folkrörelse och man kan<br />
under mellankrigstiden börja tala om en massrörelse. En förutsättning<br />
för denna utveckling var tillskottet av arbetar- och landsbygdsungdom.<br />
Idrottsrörelsen genomgick därmed en geografisk och social breddning,<br />
men den könsmässiga fördelningen var fortfarande skev.<br />
Vid slutet av andra världskriget hade idrottsrörelsen blivit en<br />
väletablerad del av det svenska samhället och under efterkrigstiden<br />
fortsatte andelen medlemmar och föreningar att öka. Nu fick också den<br />
moderna motionsidrotten sitt genombrott och synen på idrott som<br />
samhällsfenomen vidgades. Med detta breddades idrottsrörelsen<br />
åldersmässigt såväl uppåt som nedåt. Åren 1955-1965 innebar en<br />
verklig kommunalisering av idrotten, där huvudmannaskap och skötsel<br />
av idrottsanläggningar övertogs av kommunala organ.<br />
Idrottsrörelsen har fortsatt att växa, om än inte i lika snabb takt som<br />
tidigare. I fråga om medlemmar har idrottsrörelsen legat ganska stabilt<br />
på omkring tre miljoner de senaste åren. En orsak till idrottsrörelsens<br />
minskade tillväxt kan vara att de idrottsliga valmöjligheterna ökat, med
land annat motionsspår och företagsdrivna gym. Den traditionella<br />
folkrörelsemodellen har således fått ökad konkurrens.<br />
Dagens moderna idrottsrörelse består av både unga och gamla och cirka<br />
40 procent av de aktiva är kvinnor. 1900-talets idrottsrörelse har därmed<br />
gått från att vara en utpräglad manlig ungdomsverksamhet för de bättre<br />
bemedlade till att bli en aktivitet för alla, oavsett ålder, kön och<br />
socialekonomiska villkor.<br />
Idrottsföreningen Kamraterna (<strong>IFK</strong>)<br />
Idén om att bilda en förening för idrott föddes i december 1894 hos den<br />
16-åriga gymnasisten Louis Zettersten på Norra Reals läroverk i<br />
Stockholm. Han fick snart stöd för sina tankar av Pehr Ehnemark från<br />
Östermalms läroverk. Den 1 februari 1895 infördes en annons i den<br />
illustrerade ungdomstidningen Kamraten. Detta datum brukar räknas<br />
som <strong>IFK</strong>:s bildande.<br />
Annonsen innehöll ett upprop till alla idrottsintresserade pojkar och<br />
flickor att bilda en idrottsförening för hela riket, bestående av en<br />
huvudförening i Stockholm med kretsföreningar i landsorten. Detta i en<br />
tid då varken Riksidrottsförbund eller starkare specialförbund fanns i<br />
landet. Totalt åtta svar på annonsen inkom, varav fem från landsorten.<br />
Det bestämdes att namnet skulle vara Idrottsföreningen Kamraterna,<br />
som ett tacksamhetsbevis till den tidning som möjliggjort <strong>IFK</strong>:s<br />
tillkomst. Redan i mitten av mars 1895 hade <strong>IFK</strong> etablerat sig i sju<br />
städer i landet, förutom i Stockholm även i Luleå, Härnösand, Uppsala,<br />
Jönköping, Göteborg och Västerås. Ytterligare <strong>IFK</strong>-föreningar bildades<br />
under det första året.<br />
Under de närmaste åren ökade antalet föreningar snabbt och <strong>IFK</strong> fick<br />
också spridning till Finland. Så småningom blev administrationen av<br />
alla föreningar en för tung uppgift för Centralföreningen, <strong>IFK</strong><br />
Stockholm, och 1901 beslöt man tillsätta en fristående Centralstyrelse.
När Riksidrottsförbundet bildades 1903 var det med hjälp av <strong>IFK</strong>:are,<br />
vilka hade stor erfarenhet av föreningsarbete på riksnivå. Tillkomsten av<br />
Riksidrottsförbundet hindrade inte på något sätt Kamratorganisationens<br />
utveckling utan nya föreningar fortsatte att bildas.<br />
Kamratorganisationen anordnar regionala träffar med erfarenhetsutbyte<br />
i olika frågor. De gemensamma angelägenheterna handläggs av <strong>IFK</strong>:s<br />
Centralstyrelse som väljs vid det årliga representationsmötet. H M<br />
Konungen åtog sig 1974 att vara <strong>IFK</strong>:s Höge Beskyddare och förste<br />
Hedersledamot, en roll som kungen övertog efter sin farfar.<br />
Genom åren har <strong>IFK</strong> fostrat åtskilliga av Sveriges stora idrottsmän och<br />
kvinnor, såväl aktiva som ledare. Under den senaste tioårsperioden har<br />
stora idrottsframgångar noterats, med bland annat Carolina Klüft i<br />
spetsen. Dagens <strong>IFK</strong>-föreningar uppgår till cirka 170 med närmare ett<br />
sammantaget medlemsantal på 100 000.<br />
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong><br />
År 1932 brukar beskrivas som en milstolpe i <strong>Lidingö</strong>idrottens historia.<br />
Den 14 december detta år bildades nämligen Idrottsföreningen<br />
Kamraterna på <strong>Lidingö</strong>, krets nr 54. Två av initiativtagarna till <strong>IFK</strong><br />
<strong>Lidingö</strong> var Holger Andersson och Hugo Johansson, som ville få ett slut<br />
på interna stridigheter mellan öns norra och södra klubbar. Man beslöt<br />
därför att bilda en ny idrottsförening med hela <strong>Lidingö</strong> som verksamhetsområde.<br />
”Bliv kamrat!” var slagordet. Det var inom friidrotten man<br />
rönte de största framgångarna, trots en bredd av aktiviteter.<br />
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> hade från bildandet 1932 fram till 1986 en huvudstyrelse,<br />
även benämnd kretsstyrelse. 1987 ersätts huvudstyrelsen av en<br />
alliansstyrelse och de olika sektionerna inom <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> ombildas till<br />
klubbar. Alliansstyrelsen utgör en paraplyorganisation för <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong>s<br />
olika klubbar liksom ett sammanhållande organ mellan klubbarna och<br />
centralstyrelsen för <strong>IFK</strong> Sverige.
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> är en av de mest namnkunniga föreningarna inom <strong>IFK</strong><br />
Sverige, tillsammans med <strong>IFK</strong> Göteborg, <strong>IFK</strong> Norrköping, <strong>IFK</strong> Mora,<br />
<strong>IFK</strong> Umeå, <strong>IFK</strong> Helsingborg och <strong>IFK</strong> Växjö. Men även på andra orter<br />
har <strong>IFK</strong>-föreningarna haft stor betydelse för den svenska idrottsrörelsens<br />
utveckling.<br />
Inom <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> finns idag tio klubbar; alpin (slalom), fotboll,<br />
friidrott, konståkning, skridskor, badminton, skidor, orientering,<br />
simning och veteranidrott. Det finns även en Kamratförening för gamla<br />
<strong>IFK</strong>:are. Det som <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> är mest känd för idag är troligen<br />
<strong>Lidingö</strong>loppet, som är en av Sveriges största terränglöpningstävlingar<br />
med många internationella deltagare.<br />
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong><br />
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong> bildades den 26 november 1963, som en sektion<br />
inom <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong>. Initiativtagare var två entusiastiska ungrare, tillika<br />
forna utförsåkare i det ungerska landslaget, Georg Lohász och Georg<br />
Libik. Med från starten var också bland annat Göcke Kågemo och Lage<br />
Ekbohm. Intresset för utförsåkning var stort och redan första året hade<br />
föreningen fått 65 medlemmar.<br />
Från mitten av 1950-talet fanns redan Stockholmsklubben Skades alpina<br />
sektion, som mest bestod av <strong>Lidingö</strong>åkare. Sedan <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong><br />
bildats verkade de båda sektionerna parallellt under några år och man<br />
arrangerade en del tävlingar tillsammans. Mot slutet av 60-talet<br />
upplöstes Skade och många av dess medlemmar gick över till <strong>IFK</strong>.<br />
Berget vid Ekholmsnässjöns södra strand, vid Killinge, utgjorde<br />
<strong>Lidingö</strong>s första skidbacke, en brant teknikbacke utan lift. Killingebacken,<br />
som idag är helt igenvuxen, ersattes så småningom av<br />
Ekholmsnäsbacken, som erbjöd ett större skidåkningsområde med<br />
backar anpassade för den breda allmänheten och som dessutom tidigt<br />
försågs med en skidlift.
En milstolpe i <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong>s historia var den internationella<br />
parallellslalomtävling som anordnades 1982, samma år som <strong>IFK</strong><br />
<strong>Lidingö</strong> firade femtio år. Den TV-utsända galan i Ekholmsnäsbacken<br />
samlade cirka 30.000 åskådare, den då största publiksiffran någonsin på<br />
ön. Sedan Ingemar Stenmark skadats och andra storåkare kört ur blev<br />
det Lars Göran Halvarsson som vann tävlingen före <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong>s egen<br />
Dag Halvorsen.<br />
<strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong>klubb arbetar idag målmedvetet med tonvikt på<br />
ungdomsverksamhet och det uttalade syftet är att lära ungdomar<br />
tävlingsmässig utförsåkning. Viktigt är dock att satsningen sker både på<br />
bredd och på elit. Träningen omfattar såväl barmarks- som snöträning.<br />
Klubben har haft känning av de senaste årens dåliga vintrar men med<br />
hjälp av snökanoner och läger på annat håll har man kunnat hålla igång<br />
ungdomsarbetet hyggligt. Hösten 2005 uppfördes i Ekholmsnäsbacken<br />
ett helt nytt modernt snöläggningsystem, som gör att man kan lägga<br />
stora mängder snö i backen så fort det är minusgrander. Genom att<br />
använda så kallade kyltorn kan man kyla vattnet från Kyrkviken, som<br />
används vid tillverkningen av snö<br />
En ständig utmaning för klubben är verksamhetens finansiering, som i<br />
grunden bygger på ideellt arbete av engagerade föräldrar och andra<br />
medlemmar. Klubben har bland annat kioskverksamhet i klubbstugan<br />
vid Ekholmsnäsbacken under säsongen. <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong>klubb<br />
uppbackas också av en aktiv supporterklubb. För att klara verksamheten<br />
är klubben beroende av bidrag från olika sponsorer, vilket kräver stora<br />
arbetsinsatser.<br />
Sedan 2003 är <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong> delägare i Ekholmsnäsbackens<br />
Skidanläggning AB, som driver skidanläggning i Ekholmsnäsbacken.<br />
I januari 2007 invigdes en ny bygellift med en kapacitet på 1.300-1.400<br />
åkare per timme, vilket är tre gånger mer än tidigare.<br />
Ekholmsnäsbacken fick även vintern 2007/2008 en tredje nedfart –<br />
träningsbacken – tack vare medlemsinsatser från <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> slalom.
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong> i <strong>Lidingö</strong> Stadsarkiv<br />
<strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> <strong>Slalom</strong>s arkiv omspänner tiden 1963-1995 och omfattar för<br />
närvarande fem volymer om cirka en halv hyllmeter handlingar.<br />
En god inblick i föreningens verksamhet får man genom protokoll och<br />
årsberättelser. Protokollserien omfattar åren 1964-1993 och årsberättelserna<br />
1964-1994. En annan sökingång utgör medlemsbladen, som<br />
finns mellan åren 1970-1993.<br />
Arkivet innehåller även medlemsförteckningar, kassarapporter och en<br />
del trycksaker. Likaså finns handlingar sorterade efter ämne; däribland<br />
rörande träningsläger, Stenmarksdagen och Ekholmsnäsbacken.<br />
I <strong>Lidingö</strong> Stadsarkiv förvaras även arkivmaterial från <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong><br />
Friidrott (1933-1965), <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> Fotbollssektion (1974-1982), <strong>IFK</strong><br />
<strong>Lidingö</strong> Bandysektion (1959-1969) samt <strong>IFK</strong> <strong>Lidingö</strong> Skridskoklubb<br />
(1972-2000).<br />
På Riksarkivet i Stockholm finns arkivmaterial från Idrottsföreningen<br />
Kamraternas Centralstyrelse, omfattande åren 1895-1998.<br />
Faktabladet sammanställt av Jenny Rehn, 2008.<br />
Ytterligare information om <strong>Lidingö</strong> <strong>stad</strong>sarkiv finns på <strong>stad</strong>ens hemsida,<br />
www.lidingo.se<br />
Arkivet har inga fasta öppettider men kan besökas efter överenskommelse.<br />
Besöksadress: <strong>Lidingö</strong> <strong>stad</strong>shus, Stockholmsvägen 50<br />
Po<strong>stad</strong>ress: 181 82 <strong>Lidingö</strong><br />
Telefon: 731 31 45<br />
E-post: <strong>stad</strong>sarkivet@lidingo.se